УХВАЛА

01 листопада 2023 року 
м. Київ

справа № 160/9026/22
адміністративне провадження № К/990/35572/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року у справі №160/9026/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення додаткової винагороди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 817 о/с від 2 червня 2022 року Департаменту патрульної поліції про звільнення поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції з 10 червня 2022 року;
- стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 10 червня 2022 року до дня фактичного розрахунку;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі (службі) та виплати заробітної плати за один місяць;
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та виплати поліцейському взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі: 30 000 грн. щомісячно починаючи з 1 травня 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити поліцейському взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі: 30 000 грн щомісячно починаючи з 1 червня 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 2 червня 2022 року №817 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 11 червня 2022 року.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі: 97 012,65 грн (з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів);
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року змінено мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №160/9026/22 в частині визначених судом підстав для часткового задоволення позову з урахуванням висновків, викладених судом апеляційної інстанції в цій постанові.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 20 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року у справі №160/9026/22 і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2019 року у справі №212/9888/15-ц.  
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акту, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку.
Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Однак, в порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України,  скаржник чітко не вказує, які саме норми права судом попередньої інстанції були застосовані без урахування таких висновків.
Крім того, Верховний Суд підкреслює, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Так, у справі №212/9888/15-ц предметом позову є поновлення позивача на посаді директора із закупівлі управління комбінату ПрАТ «ЦГЗК» у Приватному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Натомість як у цій справі предметом оскарження є наказ Департаменту патрульної поліції про звільнення поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Отже, нормативне регулювання справи №212/9888/15-ц є відмінними від того, що маємо у цій справі.
Тому наведена скаржником постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судове рішення у цій справі ухвалене без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у справі №212/9888/15-ц є безпідставними.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Наступною підставою оскарження судових рішень скаржник визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про невірне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року за №114 в частині можливості реалізації особою права відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу визначеного строку в контексті обов`язкової наявності обізнаності роботодавця про таке відкликання саме станом на дату звільнення, за обставин відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен вказати: 1) норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Верховний Суд звертає увагу, що посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та стверджуючи про відсутність правового висновку Верховного Суду скаржник не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи, які можливо, на думку скаржника, мають певну своєрідність.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року і постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року у справі №160/9026/22.
На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року у справі №160/9026/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення додаткової винагороди повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду