УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 688/1636/22
провадження № 51-7100ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
 
Також суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов та стягнув із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 500000 грн на відшкодування моральної шкоди; відмовив у задоволенні позовів до ОСОБА_4 . Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД»» про відшкодування спричинених кримінальним правопорушенням збитків (упущеної вигоди), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.
Крім того, суд вирішив питання щодо запобіжного заходу, арешту майна,                     речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Як встановив суд у вироку, ОСОБА_4 13 січня 2022 року приблизно о 19:00, керуючи автомобілем «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі сторони м. Біла Церква в напрямку м. Кременець проїзною частиною автодороги                          Н-02 «Кременець - Біла Церква» поблизу с. Коськів Шепетівського району Хмельницької області, в порушення вимог дорожнього знака 3.29 (обмеження максимальної швидкості 50 км/год) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), з перевищенням швидкості руху - 90 км/год. Так, засуджений рухався в зимовий період, у темну пору доби на 166 км - 680 м вказаною вище автодорогою,  порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 12.1 ПДР, оскільки не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та дорожніми умовами, не врахував наявність зустрічного транспортного засобу, мокре покриття проїзної частини, попереджувальний дорожній знак 1.13 «Слизька дорога» з табличкою до дорожнього знака 7.12 «Ожеледиця», унаслідок чого не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, й здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля з вантажним автомобілем марки «Volvo FH13.480», номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом «Knapen Kok», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку.
У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_10 - пасажирка автомобіля «Dacia Logan», отримала тілесні ушкодження, від яких настала смерть.
Допущені ОСОБА_4 порушення вимог пунктів 2.3 (б), 10.1, 12.1 ПДР та                            вимог дорожнього знака 3.29 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та її наслідками - смертю потерпілої ОСОБА_10 .
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 11 вересня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 змінив в частині вирішення цивільного позову                    ОСОБА_6 та стягнув з ОСОБА_4 на користь потерпілої 370000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_4 покарання й призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк                    3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.                              Звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік. Також захисник просить згадану вище ухвалу апеляційного суду змінити в частині цивільного позову та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 100000 грн на відшкодування моральної шкоди.
На переконання скаржника, наявність обставин, що засуджений: беззаперечно визнав свою винуватість; просив вибачення за наслідки; частково відшкодував моральну шкоду, а також стан здоров`я його підзахисного, який після ДТП став фактично непрацездатним, свідчить про наявність підстав для призначення засудженому нижчого покарання, ніж визначено місцевим судом.
Крім того, як зазначає скаржник, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягала стягненню з ОСОБА_4 , не враховано, що останній добровільно відшкодував 80000 грн, хоча він сам немає доходу.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України                           (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки сторона захисту не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.
Стосовно доводів касатора, суть яких зводиться до невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а також тверджень, що розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 є завищений, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.
Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною                                у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару,                                   а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.
Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно                          з положеннями статей 66, 67 КК.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.
Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Зі змісту долучених до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання, врахував: особу обвинуваченого, його молодий вік та стан здоров`я, а також те, що він не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та часткове добровільне відшкодування моральної шкоди, відсутність обставин, які його обтяжують; непоправні наслідки ДТП у виді смерті людини; тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином; позицію представників потерпілих ОСОБА_11 , які у частині призначення покарання покладалися на розсуд суду, та ОСОБА_12 , який просив призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та не наполягав на реальному відбуванні покарання.
Урахувавши викладене, а також приписи ст. 69-1 КК, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції частини статті, за якою його притягнуто до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі та про можливість виправлення обвинуваченого й досягнення цілей покарання без ізоляції його від суспільства, встановивши засудженому іспитовий на строк 3 роки, який буде достатнім для того, щоб останній в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК, а також з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з засудженого, суд першої інстанції врахував позицію потерпілої                 ОСОБА_6 , яка вказала, що передчасна втрата доньки призвела до: порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми внаслідок депресивного стану викликаного загибеллю доньки; неможливості ефективно, як раніше, вирішувати побутові проблеми своєї сім`ї; закритого способу життя, оскільки після трагедії вона майже не виходить із дому, у неї погіршився стан здоров`я, погано спить уночі. Крім того, потерпіла вказала, що з померлою донькою їх пов`язували тісні відносини, всі життєві радощі та негаразди вони проживали разом та завжди    у всьому підтримували одна одну, допомагали у веденні сімейного господарства. Також зазначила, що думки про смерть доньки не залишають її, вона відчуває глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та страждання. 
З огляду на нематеріальний характер моральних страждань, з урахуванням принципів розумності та справедливості, місцевий суд дійшов небезпідставного висновку, що потерпілій спричинена моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні в постійному стресі, що має триваючий характер. Водночас, приймаючи рішення про стягнення із засудженого 500000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд зважив на принципи розумності, справедливості, співмірності та на те, що життя людини є найвищою соціальною цінністю і засуджений частково відшкодував моральну шкоду. Крім того, на переконання суду, такий розмір відшкодування моральної шкоди з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого                          ОСОБА_4 кримінального правопорушення мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій оспорював призначене його підзахисному покарання та розмір присудженого відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені у скарзі, щодо вимог апелянта.
Так, аргументуючи своє рішення в цій частині, суд апеляційної інстанції зауважив, що місцевий суд не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК та призначив обвинуваченому необхідне й достатнє покарання, яке не пов`язане з реальним його відбуванням, і таке покарання є належним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду не встановила підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість.
Також Хмельницький апеляційний суд перевірив доводи сторони захисту в частині стягнення із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди, та визнав їх такими, що підлягають частковому задоволенню й постановив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 370000 грн на відшкодування моральної шкоди, урахувавши при цьому, що засуджений, який є особою молодого віку, вчинив кримінальне правопорушення з необережності та сам зазнав серйозних травм. Крім того, він висловив щирий жаль щодо цієї події, просив вибачення                   в рідних загиблої та добровільно почав відшкодовувати моральну шкоду ще задовго до ухвалення вироку.
З висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Зазначені вище обставини, на переконання Суду, свідчать, що суди першої та апеляційної інстанцій, ретельно оцінивши обставини цього провадження, дійшли обґрунтованих висновків, що призначене покарання як основне, так і додаткове                     з огляду на встановлені місцевим та апеляційним судами обставини, є необхідним для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, а тому не є слушними доводи захисника про наявність підстав для пом`якшення ОСОБА_4 покарання.
Також суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Водночас доводи захисника з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, наслідки у виді смерті потерпілої, на переконання Суду, не свідчать про істотну диспропорцію між призначеним судом покаранням та вчиненим протиправним діянням, як і не свідчать про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Також колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань потерпілої, які виникли у зв`язку зі смертю її доньки.
Крім того, на переконання суду касаційної інстанції, визначений Хмельницьким апеляційним судом розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілої, є достатнім і не є таким, що призвів би до її безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє                                  у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3