КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження                                              
№ 22-ц/824/15902/2023                                                                   
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И
 
            05 грудня 2023 року                                                                     місто Київ
                                                                                                          справа № 755/5399/23                              
                          
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                    суддів: Левенця Б.Б.,Ратнікової В.М.,
                    за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.
 
             розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., повний текст рішення складено 15 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,-
 
    В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2023 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь:
440 742 грн. - матеріальної шкоди, 
50 000 грн - моральної шкоди;
8 500 грн. - витрат на проведення оцінки майна.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . 
Вказував, що 18 січня 2023 року близько 07.30 год. відбулося затоплення квартири позивача, що спричинило пошкодження квартири та збитки власнику. 
Зазначав, що по даному випадку залиття його квартири, працівниками ЖЕД-412 складено акт про залиття від 18 січня 2023 року, в якому зазначено, що залиття відбулося з квартири №213 .
Вказував, що згідно звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна від 09 лютого 2023 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику квартири АДРЕСА_1 , станом на дату оцінки становить 440 742 грн.
Зазначав, що за послуги з оцінки майна ним було сплачено 8500 грн.
Посилався на те, що йому також було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна та вимушених змінах у способі життя. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 440 742 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 20 000 грн.
В решті вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення експертного дослідження у розмірі по 4250 грн. з кожного.
Стягнуто ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі по 3372,92 грн. з кожного.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судове засідання було призначено на 12 вересня 2023 року о 11.00 год. Не дивлячись на те, що вона захворіла та мала високу температуру, вона приїхала до суду та подала заяву про відкладення справи у зв`язку з хворобою.
Вказувала, що повістку про судове засідання на 12 вересня 2023 року вона від суду не отримувала, про судове засідання дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень випадково.
Вважає, що судом першої інстанції в порушення п.2 ч.1 ст.223 ЦПК України справу було розглянуто без її участі та участі другого відповідача ОСОБА_3 , який також повістки про виклик до суду не отримував.
Зазначала, що акт обстеження від 18 січня 2023 року, складений позивачем з працівниками ЖЕД-412 про залиття за формою та змістом не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. 
Посилалася на те, що акт складений на підставі письмової заяви до ЖЕД-412 самого позивача ОСОБА_2 , яка була подана ним до ЖЕД-412 навіть не в день залиття, про що зазначено в цьому акті. Тобто причини залиття та винувата особа визначена саме позивачем по справі.  Акт не підписаний відповідачами, а також в акті не зазначено взагалі прізвищ власників квартири.
Вказувала, що позивач замовчує той факт, що над його квартирою є восьмий поверх, та там живуть також люди, а її квартира знаходиться на дев`ятому поверсі. При цьому, ніяких заяв до ЖЕД-412 від мешканців квартири, яка розташована над позивачем на восьмому поверсі не надходило.
Зазначала, що в судовому рішенні з цього приводу суд взяв за основу пояснення позивача, що квартира на 8-му поверсі опечатана та там ніхто не проживає, однак ніяких документів до справи з цього приводу не додано.
Посилалася на те, що з акту від 18 січня 2023 року неможливо встановити, що стало дійсною причиною залиття квартири позивача та конкретних осіб, які допустили таке залиття. Огляд квартири №213 на дев`ятому поверсі, а також квартири, яка знаходиться на восьмому поверсі над позивачем не здійснювався, її для складання акту про залиття не запрошували.
Вважає, що звіт, наданий позивачем, не є належним та допустимим доказом для оцінки вартості відновлювальних будівельних робіт та встановлення їх вартості.
Вказувала, що позивач не довів документально нанесення йому моральної шкоди та не обгрунтував її розмір документально.
28 листопада 2023 року від позивача до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтована, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з вищевказаних підстав.
Відповідач ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відповідача           ОСОБА_1 задовольнити.
Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.
Третя особа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» у судове засідання не з`явилося, про день, час та місце розгляду справи було належним чином повідомлено. 
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідачі на час розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення були співвласниками квартири АДРЕСА_2 . В подальшому, відповідачами квартира №213 була відчужена на користь ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 05 жовтня 2023 року.
18 січня 2023 року відбулося залиття квартири позивача.
Згідно з Актом про залиття від 18 січня 2023 року, складеного комісією у складі: головного інженера ЖЕД-412 Орлова Ю.О., старшого майстра  ОСОБА_5 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_2 , комісією було проведено візуальне обстеження квартири розташованої на сьомому поверсі АДРЕСА_1 після залиття, яке відбулося 18 січня 2023 року о 07.30 год.При комісійному обстеженні з`ясовано, що залиття відбулося через халатне ставлення до користування сантехобладнанням мешканцями вищерозташованої квартири на дев`ятому поверсі №213 , які залишили відкритим змішувач на душ, залишив лійку на борту ванни, яку при подачу гарячої води під тиском викинуло на підлогу ванної кімнати.
При візуальному обстеженні комісія виявила, що внаслідок залиття в квартирі №205 пошкоджено: 
туалет - стіна - акрилове покриття в межах 2 кв.м;
коридор - акрилове покриття;
кімната (мала) - стеля - венеціанська штукатурка, стіни - шпалери покращеної якості, підлога - ламінатне покриття (здуття місцями).
В кімнаті (малій) в результат ті залиття на момент обстеження відсутнє електропостачання.
Зі слів мешканця квартири №205 ОСОБА_2 ремонт у туалеті, коридові та кімнаті (малій) проводився у 2021 році.
Позивачем на підтвердження своїх вимог також було надано акт №1 про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , складеного позивачем та мешканцями квартир №№192 , 206 , 208 . 
У вказаному акті зазначено, що комісія встановила, що під час залиття квартири №205 постраждали:
туалетна кімната - відсутє світло, ймовірність ураження грибком стелі, здуття дерев`яних фасадів меблів, пошкодження акрилової штукатурки близько 2 кв.м;
коридор - з`явилися тріщини на стелі, пошодження акрилового покриття стелі, цомвірність ураження грибком підлоги після затоплення;
кімната мала: відсутнє електропостачання, не працює люстра, пошкоджена стеля з венеціанської штукатурки, пошкоджені шпалери та ураджені грибком, часткове здуття ламінату.
Для складання Звіту про визначення матеріальних збитків, позивач звернувся до ТОВ «Експерт ІН».
Як вбачається зі Звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , складеного ТОВ «Експерт ІН» від 09 лютого 2023 року, вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення трикімнатної квартири складає на дату оцінки 440 742 грн.
За складання Звіту позивачем було сплачено 8500 грн., що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг.
Заперечуючи проти позову, відповідачі у відзивах на позовну заяву, які були подані до суду першої інстанції вказували на те, що акт обстеження від 18 січня 2023 року, складений працівниками ЖЕД-412 за формою за змістом не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та складений на підставі заяви позивача, який визначив причини залиття. Огляд квартири відповідачів не здійснювався, відповідачів для складання акту не запрошено, відповідачами акт не підписаний. Квартира відповідача знаходиться на дев`ятому поверсі. Над квартирою позивача знаходиться інша квартира на восьмому поверсі, будь-яких заяв від мешканців цієї квартири не надходило. До звіту суб`єкта оціночної діяльності не додано сертифікат. Вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною, оскільки відповідачі не мають відношення до залиття квартири.
Позивач скористався своїм правом для подачі відповіді на відзив, відповідно до якої зазначив, що відповідачі вводять в оману суд стосовно фактичних обставин справи. Квартира №209 , яка розташована над його квартирою на восьмому поверсі близько трьох років опечатана поліцією, в ній ніхто не проживає. Він піднявся на дев`ятий поверх і побачив, що в квартирі №213 була залита підлога водою, яка текла з ванної кімнати. Це він зафіксував на відокамеру його мобільного телефону. На його виклик приїхали працівники поліції, які зафіксували на нагрудний відеореєстратор наслідки залиття спочатку квартири №205 , яка належить позивачу, потім квартири №213 , яка належить відповідачам. 
На підтвердження зазначеного позивач надав електронний носій інформації (диск CD-R), копію сертифікату суб`єкта оціночної діяльності від 10 січня 2022 року.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.  Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. . Власність зобов`язує.  Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України  громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.
Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому  будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.
Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.  
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Частиною 1 ст.1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідачів та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актами про залиття, Звітом про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , складеного ТОВ «Експерт ІН» від 09 лютого 2023 року, записом, який міститься на CD-R диску.
Відповідачами не спростовано презумпцію їх вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано безспірних доказів того, що шкода була спричинена саме не з їх вини.
Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди відсутня, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.   
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт обстеження від 18 січня 2023 року, складений позивачем з працівниками ЖЕД-412 про залиття за формою та змістом не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального  господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.
Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Як вбачається з акту про залиття від 18 січня 2023 року, складеного працівниками ЖЕД-412 він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: місце залиття, конкретні пошкодження квартири, висновки та причини залиття.
Відповідачами не заперечувалося, що залиття квартири позивача відбулося з їх квартири.
Доказів того, що залиття  належної  позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідачів, останніми суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень відповідачі не надали.
При цьому, обов'язкового складення актубезпосередньо у момент залиття Правила не вимагають. 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що при складанні акту відповідачі були  відсутні, а тому акт є неналежними доказами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки  вказаний акт  складений комісією осіб, відповідає формі та змісту, передбачених законом.
Слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.
Таким чином, відповідачі не спростували доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявили та не надали інших доказів на підтвердження їх заперечень, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 та   ОСОБА_3 .
За складання Звіту було сплачено ТОВ «Експерт ІН» 8500 грн.
А відтак, вказані витрати також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року  №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає  залежно  від  характеру  та  обсягу страждань (фізичних, душевних,  психічних  тощо),  яких   зазнав   позивач,   характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.  Зокрема,  враховуються стан  здоров`я потерпілого,  тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  ступінь зниження престижу,  ділової репутації,  час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за  власною  ініціативою чи за   зверненням   потерпілого - спростування  інформації редакцією засобу масової інформації.  При цьому  суд  має  виходити  із  засад  розумності,  виваженості  та справедливості.
З урахуванням того, що при розгляді справи  встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.
Розмір моральної (немайнової) шкоди у розмірі 20000 грн. суд першої інстанції обґрунтовано визначив з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив із того, що в результаті винних дій відповідачів, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки у зв`язку із залиттям квартири він переніс моральні переживання та незручності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції в порушення п.2 ч.1 ст.223 ЦПК України справу було розглянуто без участі відповідачів, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи розгляд справи було призначено на 12 вересня 2023 року о 11.00 год., про що відповідачі повідомлялися шляхом направлення повісток.
Повістка, яка направлялася на адресу відповідача ОСОБА_3 : АДРЕСА_10 , повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02 лютого 2022 року у справі №752/11662/20, від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі №591/4832/22, відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_1 11 вересня 2023 року подала заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вона захворіла. Отже, остання знала, що розгляд справи призначено на 12 вересня 2023 року.
Як вбачається з протоколу судового засідання від 12 вересня 2023 року, суд першої інстанції  відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з ненаданням доказів хвороби.
А відтак, відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, до неї долучила довідку МСЕК про те, що вона є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що  якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Таким чином, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а відтак судовий збір за вимоги майнового характеру, які були понесені позивачем при подачі позову в розмірі 3372,92 грн підлягають відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3372,92 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового, а саме компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3372,92 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
                                                    
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3372 грн. 92 коп. скасувати та в цій частині ухвалити нове. 
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3372 грн. 92 коп.
 
В решті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року.
 
Головуючий:
                
Судді: