ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8280/23 Справа № 185/5597/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року в цивільній справі номер 185/5597/15-ц за скаргою  ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігора Андрійовича, стягувач - Державна судова адміністрація України, боржник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгенівна 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 зі скаргою на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігора Андрійовича, стягувач - Державна судова адміністрація України, боржник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгенівна.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка І.А., стягувач - Державна судова адміністрація України, боржник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. – повернуто без розгляду.
Із вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.08.2023 року у справі №185/5597/15-ц та направити справу для продовження розгляду до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та постановлено ухвалу, яка перешкоджає доступу до правосуддя.
Суб`єкти ОСОБА_3 та ТОВ «Глобал Спліт» не є учасниками виконавчого провадження №72384800. ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово окупованій території, до якої Укрпошта не здійснює пересилання.
Стосовно неповідомлення суб`єкта – приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є., адресою місцезнаходження офісу приватного виконавця є Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Перемоги, 103, прим. 101, тобто тимчасово окупована територія, до якої Укрпошта не здійснює пересилання. Крім того 19.05.2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. припинила свої повноваження.
Суд апеляційної інстанції проявив некомпетентність, зробивши орган примусового 
стягнення боржником, а не третю фізичну особу.
Учасниками судового провадження є державний виконавець та сторони виконавчого провадження №72384800: стягувач ДСА України і боржник приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є.
Тобто, висновок суду першої інстанції про те, що копію скарги потрібно направляти ОСОБА_3 та ТОВ «Глобал Спліт» є неправомірним.
Висновок суду про те, що скарга не відповідає вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а отже має бути повернута заявникові на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, є помилковим, оскільки вимоги статті 183 ЦПК України не регулюють питання подачі скарги на дії державного виконавця.
Аналогічні висновки зроблено у постанові Верховного Суду у справі №569/13154/20 від 21.01.2021 року.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.
Заявник ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи без її участи (а.с. 41). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 04 серпня 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 зі скаргою на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігора Андрійовича, стягувач - Державна судова адміністрація України, боржник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгенівна (а.с. 4зв).
Повертаючи без розгляду скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником було подано заяву без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України.
Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та 
інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. 
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Судом встановлено, що 04 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченка Ігора Андрійовича, стягувач - Державна судова адміністрація України, боржник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгенівна. 
Проте, суд першої інстанції, не перевіривши скаргу на предмет відповідності вимогам наведеного Закону, в порушення вимог процесуального законодавства, помилково повернув її без розгляду, керуючись вимогами частини 4 статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України, яка не регулює спірні процесуальні правовідносини, відтак, не підлягає застосуванню в цій справі.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.
Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
З огляду на наведене, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, зазначені вище положення національного законодавства та встановлені фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: