Справа № 462/84/23                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/2215/23                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        30 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
       судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
                       за участю: секретаря Суди В.І.;
                       адвоката Смолина Я.В. – представника позивачки ОСОБА_1 ;
                       адвоката Мисенко С.А. – представника відповідачів
                        ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року  ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_5 та Друга Львівська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), про визнання права власності у порядку спадкування, у якому просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 223168 від 09 липня 2009 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером 4610165500:03:001:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га., цільовим призначенням – обслуговування житлового будинку (в подальшому – «спірна земельна ділянка»). 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24.07.1976 року між позивачкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, за час якого у них народилася донька ОСОБА_5 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер та після його смерті заведено спадкову справу. 
05.10.2012 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким позивачка успадкувала 48/100 будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 відмовилась від своєї частки у спадковому майні. 
На час смерті ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності також належала земельна ділянка з кадастровим номером 4610165500:03:001:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1500 га, цільове призначення – обслуговування житлового будинку. Іншими співвласниками даної земельної ділянки є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку нотаріусом позивачці відмовлено, оскільки розмір належної ОСОБА_6 частки не визначений. Позивач вважає, що відсутній інший спосіб відновлення порушених прав, ніж звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку на праві спільної сумісної власності (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 168-170).

Дане рішення оскаржила позивачка.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах, копії яких позивачем долучено до матеріалів справи в обґрунтування заявлених позовних вимог (а.с. 178-189).

Львівська міська рада, як відповідач по справі, будучи своєчасно (27.09.2023 року) повідомленою про апеляційний розгляд справи о 15-00 год. 30 жовтня 2023 року (а.с. 224), явку свого представника в судове засідання не забезпечила і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Відтак,право позивачки щодо спадкування підлягає захисту шляхом першочергового визначення частки спадкодавця у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку, що і буде належним способом захисту, а тому у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку на праві спільної сумісної власності слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки судом зроблені за неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що спірна земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 26).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною першою статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19).

Разом з тим, положення статті 120 ЗК України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.
Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка належала  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_6 не проводився, розмір його частки не визначався.
Отже, ОСОБА_6 був співвласником спірної земельної ділянки, яка належала трьом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивачки.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 489/2165/19 та від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18, копії яких стороною позивача подані до суду в обґрунтування заявлених позовних вимог (а.с. 57-62; 79-83) і викладені у яких висновки щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій, однак при ухваленні оскаржуваного рішення не були врахованими судом першої інстанції. 

Виходячи з вищевикладеного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
Матеріалами справи стверджується, що позивач в ході розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій поніс 4 726 грн. 30 коп. (1 890, 50 + 2 835, 80) судових витрат у виді сплаченого судового збору (а.с. 7, 177).
Позивачкою до участі у справі притягнуто 3 (троє) відповідачів, які приймали участь у її розгляді (в тому числі – і через своїх представників) та заперечували проти задоволення позовних вимог (в тому числі – і представник Львівської міської ради).
Відтак, сплачений позивачкою судовий збір підлягає до стягнення зі всіх відповідачів у рівних частинах: по 1 575 грн. 43 коп. (4 726, 30 : 3) з кожного. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 3 і 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП/ІПН НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 223168 від 09 липня 2009 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером 4610165500:03:001:0094, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільовим призначенням – обслуговування житлового будинку. 

Стягнути з  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та Львівської міської ради на користь ОСОБА_1  по 1 575 (одній тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 43 коп. з кожногосплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 09 листопада 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.