Дата документу 29.11.2023 Справа № 332/506/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/506/23 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/1349/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було підписано кредитний договір № 1495520803, відповідно до умов якого фінансова установа перерахувала на рахунок відповідача кредитні кошті у розмірі 226 711,21 грн. 17.12.2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 171221. Через неналежне виконання відповідачем умов договору, станом на 30.10.2022 року виникла заборгованість в розмірі 266 358,90 грн., що складається з наступного: 210 088,44 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 15,44 грн. – заборгованість по річним процентам, 55 255,02 грн. – заборгованість по щомісячним процентам.
Посилаючись на зазначені обставини, представник АТ «ТАСКОМБАНК» просив суд  стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 1495520803 від 21.07.2021 року в розмірі 266 358,90 грн. та судовий збір в сумі 3 995,38 грн.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року позов АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 1495520803 від 21.07.2021 року в розмірі 266 358,90 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 995,38 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Також просить апеляційний суд дослідити:
-невід`ємні частини кредитного договору, їх склад та дотримання простої письмової форми для кожної з них;
-визнати «умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК«ЦФР», розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та не підписані відповідачем неналежним доказом;
-дослідити наявність супутніх «прихованих» платежів, які не були передбачені кредитною угодою;
-здійснити перерахунок заявлених позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що в якості доводів на користь «нікчемності» правочину у відзиві на позовну заяву зазначалось, що кредитний договір складається з кредитного договору, паспорту кредиту та Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».
З доданих до позовної заяви матеріалів, а саме - кредитного договору, паспорту кредиту та Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», затверджених наказом Генерального директора від 16.06.2021 № 12, вбачається, що перші два документи мають окремий реквізит для підпису із проставленим підписом. Умови отримання фінансових кредитів такого реквізиту не мають та будь-якого власноручного підпису не містять.
В оскаржуваному рішенні суд не встановив, які невід`ємні частини має кредитна угода та чи всі вони підписані власноручним підписом відповідача.
Незважаючи на встановлений факт, що Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК«ЦФР», розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та не підписані відповідачем, суд не зробив висновок про дотримання/не дотримання простої письмової форми для кредитної угоди.
Роздруківка із сайту кредитодавця належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитодавця), яка може вносити зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).
Вказана обставина судом не врахована.
Щодо розміру кредитної заборгованості скаржник зазначає, що до суду було надано роздруківку sms-повідомлення, яка була отримана від позивача. Зі змісту цього повідомлення вбачалося, що позивач вимагав сплатити до 03 квітня 2023 року 158 003,75 грн. Даний доказ судом не досліджено, будь-яких висновків зі змісту вказаного повідомлення рішення суду не містить. 
Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначалось про неможливість перевірити нарахування позивача та надати власний контррозрахунок через виготовлення доданих до позовної заяви документів у нечитабельному форматі. Безпосередньо в оскаржуваному судовому рішенні розрахунок кредитної заборгованості не наведений. Підстави, за яких судом враховано розмір заборгованості, вказаний у позовній заяві, та не враховано, який зазначено позивачем у sms-повідомленні, не наведені, розрахунки не досліджені.
Судом не враховано п. 7 «Додаткова інформація» паспорту кредиту № 5520803, зі змісту якого вбачається, що за кредитним договором відсутні будь-які платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб (послуги нотаріуса, оцінювача, страхування, інші), обов`язкові для укладання договору/отримання кредиту.
При цьому, з кредитного договору № 1495520803 від 21.07.2021 вбачається, що здійснені платежі за послуги страхування життя за договором № 1495520803-ЛО від 21.07.2021 та № 1495520803-С від 21.07.2021, інші супутні послуги та інші, на суму - 31904,71 грн. Вважає, що на вказану суму не можуть нараховуватись проценти за користування кредитом. 
Крім того, судом не визначено період часу за який позивачем нараховані штрафні санкції. Не враховано, що на час звернення з цим позовом в Україні введено воєнний стан, який визнано форс-мажорною обставиною.
Від представника АТ «ТАСКОМБАНК» - адвоката Подановського Т.Р. надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Так, 21 липня 2021 року відповідач виявив намір на отримання кредиту у ТОВ «ФК «ЦФР» та підписав Заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг. Відповідач погодився, що Заява на отримання кредиту разом з умовами отримання кредиту та інших послуг становлять між ним та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір, з умовами якого він ознайомився шляхом роздрукування з веб - сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua та погодився. Позичальник підтвердив, що свій примірник ним отримано (п. 3.1 Кредитного договору).
Відповідно до Кредитного договору №1495520803 від 21 липня 2021 року, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 226 711,21 грн. у розмірах та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором, строк договору сторонами узгоджено на 48 місяців. Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5520803, який сторони узгодили як невід`ємну частину цього договору. Сторони узгодили графік платежів та дату останнього платежу по поверненню кредиту.
Згідно з п. 1.4 Кредитного договору позичальник доручив ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити, за рахунок отриманого ним кредиту, грошові кошти отримувачам на зазначені у договорі рахунки.
Грошові кошти на вищезазначені рахунки ТОВ "ФК "ЦФР" було перераховано, що підтверджується доказами про перерахування кредитних коштів, що долучені до позовної заяви.
У п. 2 Кредитного договору сторони узгодили, що всі інші умови кредитного договору викладені у Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16.06.2021.
Відповідно до Паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» за №5520803 від 21 липня 2021 року, визначено, що кредит надається у сумі 226 711,21 грн., строком на 48 місяців, реальна річна процентна ставка 59,12 %, визначено графік повернення кредиту та останній платіж 21 липня 2025 року.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»).
Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до поданих позивачем документів вбачається, що п. 2 Кредитного договору № 1495520803 від 21.07.2021 встановлено, що цей договір, Паспорт кредиту № 5520803 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 16.06.2021 складають єдиний кредитний договір. Строк надання кредиту 48 місяців. Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем.
При цьому, у Паспорті кредиту № 5520803, який є невід`ємною частиною кредитного договору, зазначено, що розмір процентної ставки при наданні кредиту складає 5,00 % від суми кредиту, щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту (згідно з графіком платежів); загальний річний процент 0,01 % від суми боргу за договором (згідно з графіком платежів). Крім того, вказаний паспорт кредиту також містить строк, на який надається кредит 48 місяців та порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) помісячно, починаючи з 21.07.2021 по 21.07.2025. Паспорт кредиту № 5520803 підписаний відповідачем ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, позивач вважає, що посилання апелянта що Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є хибним та таким, що не відповідає обставинам справи. Кредитний договір має чітке посилання на паспорт кредиту №5520803 та на обов`язковість його застосування. Зі змістом та умовами кредитного договору та паспорту кредиту ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вказаних документах.
Відтак, позивач стверджує, що сторонами були погоджені умови договору, зокрема, і в частині сплати річних та місячних відсотків.
Підписавши договір, позичальник погодився із запропонованими йому умовами кредитування, форматом та складовими договору, порядком обслуговування зобов`язання тощо.
Щодо посилань у апеляційній скарзі на стягнення позивачем штрафних санкцій, представник АТ «ТАСКОМБАНК» зазначає, що вказане не заслуговує на увагу, оскільки позивач не заявляв до стягнення штрафні санкції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
За частиною 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з позичальника ОСОБА_1 кредитної заборгованості, яка утворилася внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до статті стаття 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частинами 1-2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За статтею 1049 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України ).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України ).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано Кредитний договір № 1495520803 (а.с. 6).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. 
Згідно з п. 1.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5520803, який є невід`ємною частиною цього Договору. 
За п. 3.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК«ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, та з якими Позичальник ознайомився до укладання цього Договору, та до яких Позичальник приєднується, підписавши цей договір. 
Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, цей Договір, паспорт кредиту № 5520803 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір.
За умовами Паспорту кредиту № 5520803 (зі змістом якого ОСОБА_1 під підпис ознайомлений) та Кредитного договору № 1495520803 від 21.07.2021 ОСОБА_1 надано грошові кошти на наступних умовах:
- сума кредиту – 226 711,21 гривень;
- строк користування – 48 місяців;
- річні проценти – 0,01 % від суми боргу за договором;
- щомісячні проценти – 2,49 % від суми кредиту.
Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту) (а.с. 8-9).
Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги.
Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування.
Відповідно до п. 5.1 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (далі – Умови отримання кредитів) Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти (а.с. 10-11).
Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п. 1.4), отже Кредитодавець свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.
ОСОБА_1 власноруч підписав кредитний договір № 1495520803, заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», тобто, узгодив з банком та своїм підписом підтвердив умови надання кредитних коштів, строк їх повернення, а також нарахування відсотків за користування кредитом.
17.12.2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 171221 (а.с. 12-19).
Згідно договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, укладеному між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ "ТАСКОМБАНК", в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення Права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №171221 від 17.12.2021, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1495520803 від 21.07.2021 з усіма наступними додатками та змінами.
Факт передачі права вимоги за вищезазначеним Договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості.
Факт повної оплати права вимоги позивачем за договором факторингу №171221 від 17.12.2021 року підтверджується копією меморіального ордеру №833437008 від 17.12.2021 року.
Позивач надсилав ОСОБА_1 повідомлення-вимогу № 17031/70.2.2 від 30.09.2022 про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за Кредитним договором (а.с. 36), однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість не була погашена.
Через неналежне виконання відповідачем умов договору, станом на 30.10.2022 виникла заборгованість в розмірі 266 358,90 грн., що складається з наступного: 210 088,44 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 15,44 грн. – заборгованість по річним процентам, 55 255,02 грн. – заборгованість по щомісячним процентам, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками (а.с. 21, 22-30).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку стороною відповідача не надано.
Докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за умовами укладеного між сторонами договору в матеріалах справи також відсутні.
Зважаючи, що відповідачем належним чином не виконано умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, її розмір не спростовано, свого контррозрахунку заборгованості не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК«ЦФР», розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, та не підписані відповідачем, а суд не зробив висновок про дотримання/не дотримання простої письмової форми для кредитної угоди, отже, оскільки кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, він є нікчемним. Вказані доводи спростовані під час апеляційного розгляду справи.
Згідно п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Так, п. 3 Кредитного договору № 1495520803 від 21.07.2021 встановлено, що цей договір, Паспорт кредиту № 5520803 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 16.06.2021 складають єдиний кредитний договір. Строк надання кредиту 48 місяців. Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем.
Також, у Паспорті кредиту № 5520803, який є невід`ємною частиною кредитного договору, зазначено, що розмір процентної ставки при наданні кредиту складає 5,00 % від суми кредиту, щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту (згідно з графіком платежів); загальний річний процент 0,01 % від суми боргу за договором (згідно з графіком платежів). Паспорт кредиту також містить строк, на який надається кредит 48 місяців та порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) помісячно, починаючи з 21.07.2021 по 21.07.2025. Паспорт кредиту № 5520803 підписаний відповідачем ОСОБА_1 .
Отже, кредитний договір має чітке посилання на паспорт кредиту №5520803 та на обов`язковість його застосування. Зі змістом та умовами кредитного договору та паспорту кредиту ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вказаних документах.
Підписавши договір, позичальник погодився із запропонованими йому умовами кредитування, форматом та складовими договору, порядком обслуговування зобов`язання тощо. Відтак, сторонами були погоджені умови договору, зокрема, і в частині сплати річних та місячних відсотків.
З огляду на зазначене, посилання ОСОБА_1 що кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є помилковими та таким, що не відповідають обставинам справи.
Також, ОСОБА_1 посилається на неврахування судом висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Проте, зазначена підстава апеляційного оскарження не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи в межах доводів апеляційної скарги, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, не є подібними.
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для визнання Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК«ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua неналежним доказом.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку заборгованості ОСОБА_1 посилається на роздруківку sms-повідомлення, зі змісту якого вбачалося, що позивач вимагав сплатити до 03 квітня 2023 року 158 003,75 грн. Проте, вказана роздруківка не є допустимим та належним доказом на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.
Посилання на неможливість перевірити нарахування позивача та надати власний контррозрахунок через виготовлення доданих до позовної заяви документів у нечитабельному форматі не є підставою для скасування судового рішення. Так, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, отже, якщо додані до позовної заяви документи, які були отримані відповідачем, були у нечитабельному форматі, останній міг скористатися правом на ознайомлення з матеріалами справи.
Аргументи заявника про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає суму без платежів «за додаткові та супутні послуги третіх осіб (послуги нотаріуса, оцінювача, страхування, інші)» на суму 31 904,71 грн., на вказану суму не можуть нараховуватись проценти за користування кредитом, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище, за умовами кредитного договору за рахунок отриманого кредиту у розмірі 226 711,21 грн. суми кредитних коштів були перераховані за дорученням ОСОБА_1 за вказаними ним реквізитами (а.с. 6). Отже, твердження заявника про «наявність супутніх «прихованих» платежів, які не були передбачені кредитною угодою» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення боргу у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме, на час звернення із позовом в Україні введено воєнний стан, то апеляційний суд виходить з такого.
У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.
Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору».
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили. Сам по собі факт введення воєнного стану не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».
Банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені позовна заява не містить, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку з положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Решта доказів та обставин, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складений 29 листопада 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко