ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року	Львів	Справа № 260/981/23 пров. № А/857/18001/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                      Слободян І.М.           

за участю позивача –   ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду про закриття провадження в частині позовних вимог від 08 вересня 2023 року (головуючий суддя Микуляк П.П., м.Ужгород) у справі № 260/981/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
20.02.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії. 
Позов обгрунтовує тим, що працівники поліції вчинили кримінальне правопорушення - провокацію підкупу, "залучивши громадянина, який вироком Берегівського районного суду засуджений до позбавлення волі, а коли працівникам поліції не вдалося довести свій злочинний умисел до кінця то дали йому можливість втекти за кордон без оголошення в розшук. Додатково зазначає ряд обставин, з яких в сукупності слід зробити висновок, що працівники поліції спостерігають за будинком позивача використовуючи на автомобілях номера прикриття. Також, позивач пов`язує вказані факти переслідування його поліцейськими в т.ч. і з тим, що він являється свідком у кримінальній справі щодо незаконного переправлення через державний кордон України колишнього голови Конституційного Суду України - ОСОБА_2 . Зазначає, що після ряду звернень до Департаменту внутрішньої безпеки, брата позивача - Начальника сектору логістики Берегівського районного відділу поліції ГУНП було переведено на декретну посаду дільничного офіцера поліції Ужгородського районного відділу поліції ГУНП без його згоди, що призвело в подальшому до його звільнення за власним бажанням. Крім того, повідомляє, що Державне бюро розслідувань вже дев`ять місяців володіє інформацією, про можливу причетність закарпатських поліцейських до незаконного переправлення через державний кордон України колишнього голови Конституційного Суду України, однак своїми діями в т.ч. намагаються "закрити рот" позивачу як свідку, дискредетувати його, знищити його кар`єру перед фактом загрози власного звільнення. Вказує, що 02 грудня 2022 року звернувся до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області із запитом на інформацію, у якому просив на підставі ст. 3,4, 5, 6, 11, 17, 20, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 1, 3, 5, 10, 13, 14, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати певну інформацію. Проте, в листі Головного Управління Нацполіції в Закарпатській області від 09 грудня 2022 було вказано, що запитувана інформація, щодо службових транспортних засобів Головного Управління Нацполіції в Закарпатській області відноситься до інформації з обмеженим доступом, а тому не підлягає розголошенню.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року закрито провадження у справі  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії   в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області  припинити проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо адвоката Пуканич Е.В.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просить скасувати  ухвалу суду першої інстанції. Вважає, що суд припустився процесуальної помилки закривши провадження у справі, не знайшовши підстав для продовження судового розгляду даної справи. Крім того, наголошує, що суд першої інстанції не мав законних підстав для закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області негайно припинити незаконне проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо адвоката ОСОБА_1 (зокрема, незаконний аудіо-, відеоконтроль особи; незаконне спостереження за особою). Вказує, що суд першої інстанції мав розглянути таку позовну вимогу по суті.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1  ст. 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Під рішенням суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.
Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частина перша статті 4 КАС України).  
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.             
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Статтею 5 КАС України  встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.  Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому  КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.  У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Водночас, право на судове оскарження не є абсолютним, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. У свою чергу до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 200/12580/19-а).
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що 02 грудня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області із запитом на інформацію, у якому просив на підставі ст. 3,4, 5, 6, 11, 17, 20, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 1, 3, 5, 10, 13, 14, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати інформацію. Проаналізувавши зміст звернення та врахувавши питання, які висвітленні для надання інформації, керівництвом ГУНП в Закарпатській області було прийнято рішення щодо призначення та проведення спільного із СУ, УКР та УГІ ГУНП службового розслідування з вищенаведених питань (наказ ГУНП від 08.12.2022 № 2425). Про призначення службового розслідування було проінформовано заявника окремо. За результатами службового розслідування, встановлено, що факти вказані у зверненні не знайшли свого підтвердження про що, листом № П- 553,595/106/7-2022 було проінформовано заявника. Окрім цього позивача було повідомлено, що ГУНП в Закарпатській області жодних слідчих (розшукових) дій щодо позивача не проводить.
Апеляційний суд зазначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС).
Отже, законодавцем передбачено публічно-правові спори, які належить розглядати не лише в адміністративному провадженні, а й у порядку кримінального судочинства.
З приводу подібних спірних правовідносин свою позицію у Рішенні від 23 травня 2001 року N 6-рп/2001 висловив Конституційний Суд України, який зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК України), оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.
Аналогічний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.
Приписами частин першої - третьої статті 38 КПК передбачено, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.
Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.
Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.
Завданням кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).
Так, згідно статті 3 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» правову основу оперативно-розшукової діяльності становлять Конституція України, цей Закон, Кримінальний, Кримінальний процесуальний, Податковий та Митний кодекси України, закони України про прокуратуру, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, Державне бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, Службу безпеки, Державну прикордонну службу України, Державну кримінально-виконавчу службу України, державну охорону органів державної влади України та посадових осіб, статус суддів, забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, державний захист працівників суду і правоохоронних органів, інші законодавчі акти та міжнародно-правові угоди і договори, учасником яких є Україна.
При цьому, статтею 14 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» встановлено нагляд за додержанням закону про оперативно-розшукову діяльність.
Оскільки однією з вимог позивача є вимога про припинення, на твердження позивача, негласних слідчих (розшукових) дій щодо нього, відтак перевірка вказаних таких дій з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їхнє оскарження має здійснюватися у порядку, установленому КПК України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що провадження у справі належить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до  статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Керуючись  статтями  243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі № 260/981/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 14 грудня 2023 року.