КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
       
єдиний унікальний номер справи: 753/842/23
                                                                           номер апеляційного провадження: 22-ц/824/11862/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
  17 жовтня 2023року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                     судді - доповідача                         Білич І.М.
                     суддів                                               Мостова Г.І., Слюсар Т.А.
                     секретаря                                         Рагушіна І.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької Ірини Володимирівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Лужецької О.Р.,
у цивільній справі № 753/842/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, -
 
   в с т а н о в и л а:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора, за результатами розгляду якої, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 ., про що 05 лютого 2021 року Дмитрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління РАЦС Москви складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть. 10 лютого 2021 року позивач звернулася до нотаріуса нотаріального округу м. Москва Тарасової В.Л. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 на підставі якої,  було відкрито спадкову справу № 14/2021. Згодом нотаріус повідомила позивача про те, що вона не може видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та про право власності на вклади в будь-яких банках РФ та інше майно, яке належало спадкодавцеві, оскільки до неї з пропуском шестимісячного строку з заявами про прийняття спадщини звернулися після померлої ОСОБА_5 її внучки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В подальшому позивач дізналася, що за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Сьомою Київської державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 548/2022 після померлої ОСОБА_5 , оскільки на момент смерті ОСОБА_5 була власником не лише нерухомого майна в РФ, а й в Україні, а саме 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що ОСОБА_1 в межах, встановлених законодавством РФ строків, прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , вважала, що є належним спадкоємцем останньої. Вказуючи, що строк для прийняття спадщина на 1/8 частину квартири, вона пропустила з поважних причин, оскільки не знала, що померла була власницею 1/8 частини квартири та була переконана в тому, що подавши заяву до нотаріуса м. Москва, вона прийняла спадщину. 
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Висіцька І.В. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що оскільки померла ОСОБА_5 була громадянкою Російської Федерації, на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , то місцем відкриття спадщини є м. Москва. Позивач, у межах встановленого Російською Федерацією та українським законодавством строк, подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за місцем відкриття спадщини, а відтак, є такою, що прийняла її, як на території Російської Федерації, так і на території України. Вказуючи, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції невірно тлумачив приписи ст. 1272 ЦК України та помилково не застосував до спірних правовідносин пункти 2.2, 3.2, 3.15-3.17 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначаючи, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини на 1/8 частину квартири через ряд поважних причин, а саме: незнання того факту, що померла була власницею 1/8 частини квартири; переконаність позивача в тому, що вона подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса м. Москви, є такою, що прийняла спадщину. 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
Позивач до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення рекомендованим листом судової повістки-повідомлення на її поштову адресу, зазначену у апеляційній скарзі. Однак, лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України  свідчить про вручення повістки у день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки (аналогічний висновок про належне повідомлення сторони по справі зазначеним чином викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 638/20248/19).
Представник позивача до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про отримання судової повістки-повідомлення на її електронну адресу, зазначену у апеляційній скарзі.
Відповідач ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.
Представник третьої особи: Сьомої Київської державної нотаріальної контори до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідач ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про доставку судової повістки-повідомлення на її електронну адресу, зазначену нею у клопотанні про залишення зустрічного позову без руху і надання строку для усунення недоліків.
Також, відповідач ОСОБА_2 повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованим листом судової повістки-повідомлення на її поштову адресу, зазначену нею у клопотанні про залишення зустрічного позову без руху і надання строку для усунення недоліків. Однак, лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України  свідчить про вручення повістки у день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки (аналогічний висновок про належне повідомлення сторони по справі зазначеним чином викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 638/20248/19). 
Відповідач ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про направлення судової повістки-повідомлення на її електронну адресу, зазначену нею у листі від 15 лютого 2023 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
До початку розгляду справи від представника Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшов лист про розгляд справи у їх відсутність.
 
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори в м. Києві, за місцем знаходження спадкового майна, із заявою про прийняття у спадщину 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у передбачений законом строк, а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних  правовідносин і закон який їх регулює.
 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
10 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса нотаріального округу м. Москва Тарасової В.Л. із заявою щодо прийняття спадщини після смерті її сестри - ОСОБА_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі зазначеної заяви, нотаріусом нотаріального округу м. Москва Тарасовою В.Л. відкрито спадкову справу № 14/2021.
04 серпня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх бабусі ОСОБА_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі зазначених заяв, Сьомою Київської державною нотаріальною конторою відкрито спадкова справа № 548/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .
Зі спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 на праві власності належала 1/8 частина кв. АДРЕСА_1 .
 
У частинах 1-2 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.
Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»  спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 .
З огляду на те, що квартира АДРЕСА_1 , 1/8 частина якої, є спадковим майном, що знаходиться на території України, то питання щодо його спадкування регулюється правом України.
 
Так, ч. 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтями 1262, 1265 ЦК України визначено, що рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері, відносяться до другої черги спадкування за законом. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України).
 
У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України ( постанова  Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).
 
Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до п.п. 3.15-3.17 Глави 10. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви.
 
З вказаного слідує, що для прийняття у спадщину нерухомого майна, що знаходиться на території України, спадкоємцю необхідно звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття спадщиниза місцем знаходження цього нерухомого майна.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса міста Києва із заявою про прийняття у спадщину нерухомого майна - 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 у передбачений законом України строк, а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Таким чином, звернення позивача до суду із вимогою щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, є передчасним.
 
Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1298 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19) дійшов висновку про те, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до роз`яснень, викладених в аб.2 п.23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Таким чином, зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 523/6368/16-ц та від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 .
Водночас, матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача до нотаріуса міста Києва з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме - 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 , а також доказів на підтвердження відмови нотаріуса у вчинення зазначеної нотаріальної дії.
З огляду на наведене, слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 .
 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що скаржник у межах встановленого Російською Федерацією та Українським законодавством строк, подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за місцем відкриття спадщини, а відтак, є такою, що прийняла її, як на території Російської Федерації, так і на території України, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, адже якщо спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).
 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції невірно тлумачив приписи ст. 1272 ЦК України є безпідставними та необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин пункти 2.2, 3.2, 3.15-3.17 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, колегія суддів відхиляє, оскільки не застосування зазначених норм права до спірних правовідносин не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.
 
Також, не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини на 1/8 частину квартири через ряд поважних причин, а саме: незнання того факту, що померла була власницею 1/8 частини квартири; переконаність позивача в тому, що вона подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса м. Москви, є такою, що прийняла спадщину, оскільки вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, наразі є передчасним.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької Ірини Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  може бути оскаржена  в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

  Суддя-доповідач:      
 
  Судді: