УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8987/22 Головуючий у 1-й інст. Шалота  К.В. 
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу №296/8987/22 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 - адвоката Янчука Максима Олександровича на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

       У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дитину.
Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2022 із ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 3 000 грн щомісячно на 1/3 частку всіх видів доходів відповідача, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2022 із відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 29.09.2021 і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, відповідач ухиляється від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний розвиток. Враховуючи, що він є здоровою, працездатною людиною, працює офіційно, отримує достатній дохід, не має на утриманні інших малолітніх дітей або ж непрацездатних батьків та приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.05.2023 позов задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 20.06.2022 у справі №296/8485/21, і вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 - адвокат Янчук М.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким провадження у справі закрити, а за відсутності підстав для закриття провадження – відмовити в задоволенні позову.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
- позовна вимога не стосується ні зміни розміру аліментів ні способу їх стягнення, а передбачає саме стягнення аліментів. Але така ж справа між тими ж сторонами із таким самим предметом вже була розглянута судом, рішення набрало законної сили, що є підставою для закриття провадження у даній справі;
- суд першої інстанції приймаючи рішення вийшов за межі позовних вимог;
- позивачем невірно обрано спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч.13 ст. 7 ЦПК України).
Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що в період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 29.08.2013 (а.с.5).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2022 у справі №296/8485/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 29.09.2021 до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-11).
17.10.2022 державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №69969281 на виконання виконавчого листа №296/8485/21, виданого 20.06.2022 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на доньку ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 29.09.2021 до повноліття дитини (а.с.12).
Позивач разом з донькою ОСОБА_4 проживають у АДРЕСА_1 , що стверджується копією довідки ОСББ «Вітрука 21» від 07.08.2022 (а.с.6).
Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування.
Із урахуванням цього, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення.
Змінюючи розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з 3000 грн. на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції правильно встановив і врахував, що з моменту присудження аліментів на дитину дитина сторін підросла і витрати на утримання доньки зросли, а матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працює та має регулярний дохід, дозволяє сплачувати аліменти у згаданому розмірі. 
Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір відповідно до чинного законодавством.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Посилання представника відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є надуманими.
Вирішуючи даний спір, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що не зважаючи на формулювання прохальної частини позовної заяви як стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу, зі змісту позовної заяви чітко вбачається, що предметом заявленого позову є саме зміна способу стягнення аліментів, присуджених за рішенням суду, а не повторний позов про стягнення аліментів, що виключає застосування п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. 
Невдале формулювання прохальної частини позову при тому, що вимоги позивача належно обґрунтовані та зрозуміло викладені в тексті позову, не можуть бути формальною перешкодою для судового захисту прав неповнолітньої дитини.
Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із урахуванням цього, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). 
Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Янчука Максима Олександровича залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 травня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                Судді