Справа № 167/840/23 	Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/984/23  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 жовтня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року,-
В С Т А Н О В И В :
В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року розірвано. В період шлюбу в них народилися сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Діти проживають з позивачем. ОСОБА_1 щомісячно оплачує частину комунальних платежів, влітку в межах 1000 грн., а взимку – 3500 – 4000 грн., по 400 грн. на кожну дитину витрачає на одяг, взуття та предмети гігієни та по 1600 грн. на продукти харчування. У старшого сина спостерігається затримка мовленнєвого розвитку, тому він постійно відвідує логопеда та періодично практичного психолога. 
Враховуючи важке матеріальне становище, а також те, що на даний час вона не працює, у зв`язку з доглядом за дитиною, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн. щомісячно та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно. 
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1800 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.
У решті вимог відмовити через недоведеність.
Рішення суду в частині стягнення суми аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути із ОСОБА_2 до Державного бюджету України 1073 гривні 60 копійок судового збору. 
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 2500грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вказує, що на його утриманні перебувають ще двоє дітей від першого шлюбу, на утримання яких також за судовим рішенням стягуються аліменти. Він отримує середньомісячний дохід в розмірі 7500 грн, а тому визначений судом розмір аліментів з урахуванням аліментів , які він сплачує на дітей від попереднього шлюбу, становитиме 77 % його заробітної плати.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 17.10.2023, тобто, дата складення повного судового рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Судом встановлено, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.
Копіями свідоцтв про народження серій НОМЕР_1 , НОМЕР_2 підтверджено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З витягу виконавчого комітету Рожищенської міської ради від 10 липня 2023 року № 183 вбачається, що позивач ОСОБА_1 , сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають на АДРЕСА_1 .
Згідно з копією висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 10 вересня 2021 року № ІРЦ-85333/2021/274110 у ОСОБА_5 спостерігається затримка мовленнєвого розвитку.
Як вбачається з копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року (справа № 167/1631/14-ц) з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
У довідці, виданій ФОП ОСОБА_9 від 21 серпня 2023 року № 4, значиться про те, що дохід ОСОБА_2 за період з 28 квітня 2023 року по 31 липня 2023 року складає 23 085,60 грн.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та враховуючи, що на утриманні відповідача знаходяться двоє дітей від іншого шлюбу, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1800 гривень та на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 гривень відповідає нормам закону та є достатнім для дітей відповідного віку.
Покликання відповідача на помилковість висновків суду щодо визначення розміру аліментів в розмірі більшому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спростовуються таким.
Встановлений Законом прожитковий мінімум, це та сума, яка мінімально може задовольнити потреби дитини. Однак дитині для повноцінного розвитку потрібне якісне харчування, засоби для отримання повноцінного навчання, одяг , оскільки діти даного віку ростуть, кошти на розвиток дітей, іграшки, оплата гуртків, садочку, школи, відпочинок та все те, що потрібно для гармонійного розвитку дитини, що не може бути забезпеченим за рахунок прожиткового мінімуму.
Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Захищаючи першочергово інтереси неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив вимоги позивача та стягнув аліменти в розмірі 1800 гривень на ОСОБА_5 та 1500 гривень на ОСОБА_6 .
Посилання відповідача на положення ч. 3  ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує максимальний розмір відрахувань із заробітної плати 70 відсотками, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказана норма регулює питання щодо розміру відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника під час примусового виконання виконавчих документів, однак не визначає максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті судом з особи на утримання дітей.
Аргументи відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи справу, оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з урахуванням обставин справи, на підставі норм діючого законодавства і підстав для його зміни чи скасування судова колегія не вбачає.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, - 
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        
Судді: