СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року                      м. Харків                     Справа № 922/2948/23  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя  Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
позивача – Чекалов А.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1498357 від 21.11.2023,
відповідача – Нагорний Є.Ф. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1041605 від 06.05.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, у режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" (вх.№2213Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023, прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Чистяковою І.О., дата складання повного тексту рішення - 11.10.2023, у справі №922/2948/23 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул", м. Київ, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж",                              м. Харків, 
про стягнення 304 612, 63грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" про стягнення                       304 612, 63грн, що складається з: 281 471, 86грн пені за договором, 3 332, 37грн 3% річних за період з 13.07.2022 по 18.08.2022 та 19 808, 40грн інфляційних за період з 13.07.2022 по 18.08.2022. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №050619 від 05.06.2019 в частині оплати поставленої продукції, внаслідок чого у відповідача станом на липень 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 1 095 779, 2грн, що стало підставою для нарахування також 106 465, 93грн 3% річних та 410 360, 13грн інфляційних за період від дати поставки (10.08.2019, 29.09.2019, 24.10.2019 та 01.12.2019) по 12.07.2022 (дату подання позовної заяви). 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.08.2023 було закрито провадження у справі № 922/1090/22 у зв`язку зі сплатою Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСМ" 18.08.2022 основного боргу у розмірі                    1 095 779, 2грн. 
У свою чергу, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача пені у розмірі 281 471, 86грн на підставі пункту 6.6. договору, а також 3% річних та інфляційних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за період з 13.07.2022 по 18.08.2022 (дата фактичного виконання простроченого грошового зобов`язання).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" 304 612, 63грн, що складається з: 281 471, 86грн пені за договором, 3 332, 37грн 3% річних за період з 13.07.2022 по 18.08.2022 та 19 808, 40грн інфляційних за період з 13.07.2022 по 18.08.2022, а також 4 569, 19грн судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що у позивача виникло право на нарахування 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за період з 13.07.2022 по 18.08.2022, який не входив до предмета позову у справі №922/1090/22. Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та здійснено позивачем арифметично вірно, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 332, 37грн 3% річних за період з 13.07.2022 по 18.08.2022 та 19 808, 40грн інфляційних за період з 13.07.2022 по 18.08.2022 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення 281 471, 86грн пені, враховуючи прострочення оплати відповідачем поставленої продукції, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на нарахування пені на підставі пункту 6.6. договору, яке здійснено позивачем арифметично вірно, а тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 281 471, 86грн пені обґрунтованими.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 02.10.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 у справі №922/2948/23 і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" 140 735, 93грн пені за договором та 2 111, 04грн судового збору. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру суми стягнення, яке суд залишив без розгляду, чим порушив, на думку апелянта, норми процесуального права.
Крім того, апелянт вважає, що оскільки у справі №922/1090/22 суд ухвалою від 30.08.2023 закрив провадження у зв`язку із тим, що відповідач погасив заборгованість, то в частині стягнення інфляційних та річних суд у цій справі мав відмовити.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" на рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 у справі №922/2948/23; встановлено позивачу строк до 13.11.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з  доказами  його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 13.11.2023 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на "22" листопада 2023 року о 14:30год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" - адвоката Нагорного Є.Ф. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; постановлено судове засідання, призначене на "22" листопада 2023 о 14:30 годині, провести в режимі відеоконференції з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" - адвокатом                      Нагорним Є.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 заяву представника  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" - адвоката Чекалова А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; постановлено судове засідання, призначене на "22" листопада 2023 о 14:30 годині, провести в режимі відеоконференції з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" - адвокатом Чекаловим А.В.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло; заяв та клопотань щодо суті спору від учасників справи також не надійшло.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 22.11.2023, яке відбулось в режимі відеоконференції Easycon, представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.
Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 02.10.2023 – без змін.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 05.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" (Покупець) укладено Договір поставки №050619 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити вогнезахисні матеріали виробництва svt Вrаndschutz (Німеччина), а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити Продукцію.
Згідно з пунктом 1.2. Договору, найменування, одиниці виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціни, строк поставки зазначені в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.
Згідно з пунктом 3.2 Договору, Покупець зобов`язується здійснити оплату Продукції за Договором відповідно до Специфікації.
Між сторонами було укладено три Специфікації до Договору за №1 від 05.06.2019 на суму 1 654 054, 20грн, №2 від 27.08.2019 на суму 478 662, 60грн та №3 від 19.08.2019 на суму 997 116, 60грн.
У пункті 4 вказаних Специфікацій до Договору визначено наступні умови оплати продукції: 
- у Специфікації №1 - 50% - попередня оплата, 50% - протягом 30 календарних днів від дати відвантаження Товару.
- у Специфікаціях №№ 2, 3 - 100% - протягом 30 календарних днів від дати відвантаження Товару.
Відповідно до пункту 4.3. Договору, датою поставки вважається дата відвантаження Продукції. 
Згідно з пунктом 4.8. Договору, право власності на Продукцію переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами накладної на Продукцію, яка підтверджує виконання Постачальником свого зобов`язання щодо поставки Продукції.
Згідно з підпунктом 5.1.1. пункту 5.1. Договору, Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої Продукції.
Відповідно до пункту 6.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.
Відповідно до пункту 9.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині сплати за поставлену Продукцію, - до повного розрахунку.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач на виконання умов Договору поставив та передав у власність відповідача вогнезахисні матеріали виробництва svt Вrаndschutz (Німеччина) (далі - продукція) на загальну суму                 3 129 833, 40грн, що підтверджується видатковими накладними за №51 від 11.07.2019 на суму 1 654 054, 20грн, №68 від 30.08.2019 на суму 478 662, 60грн, №75 від 24.09.2019 на суму 456 006, 60грн, №86 від 01.11.2019 на суму                          541 110, 00грн.
Так, судом установлено, що 11.07.2019 за Специфікацією №1 до Договору відповідачем отримано продукцію на підставі видаткової накладної за №51 від 11.07.2019 на суму 1 654 054, 20грн та в той же день 11.07.2019 сплачено               413 513, 55грн та 12.07.2019 - 300 000, 00грн, всього: 713 513, 55грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку, другу частину - 50 % оплати вартості отриманої продукції у розмірі 940 540, 65грн відповідно до умов пункту 4 Специфікації №1 до Договору відповідач повинен був сплатити не пізніше 12.08.2019 (30 календарних днів від дати поставки), проте, сплатив лише 18.12.2019.
Крім того, 30.08.2019 за Специфікацією №2 до Договору відповідачем отримано продукцію на підставі видаткової накладної за №68 від 30.08.2019 на суму 478 662, 60грн, вартість якої відповідно до пункту 4 Специфікації №2 до Договору відповідач повинен був оплатити до 30.09.2019 (30 календарних днів від дати поставки), проте, відповідач здійснив оплату частково 16.01.2020 на суму 200 000, 00грн та 22.09.2021 на суму 100 000грн.
Також  Специфікацією №3 до Договору відповідачем отримано продукцію на загальну суму 997 116, 60грн на підставі видаткових накладних за №75 від 24.09.2019 на суму 456 006, 60грн та №86 від 01.11.2019 на суму 541 110, 00грн, відповідно до пункту 4 Специфікації №3 до Договору вартість продукції за видатковою накладною №75 від 24.09.2019 на суму                456 006, 60грн відповідач повинен оплатити до 24.10.2019 (30 календарних днів від дати поставки), а за поставку за видатковою накладною №86 від 01.11.2019 на суму 541 110грн - до 02.12.2019, проте, оплата надійшла лише 18.08.2022.
Отже, відповідач свої зобов`язання за Договором в частині оплати отриманої продукції у строки, визначені у вказаних вище Специфікаціях до Договору виконав частково, внаслідок чого у відповідача станом на липень 2022 року утворилась заборгованість за Договором у розмірі 1 095 779, 2грн, що стало підставою для пред`явлення Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІ СОУЛ" 12.07.2022 до Господарського суду Харківської області позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" за вказаним Договором основного боргу у розмірі 1 095 779, 2грн, а також                   106 465, 93грн 3% річних та 410 360, 13грн інфляційних за період від дати поставки (10.08.2019, 29.09.2019, 24.10.2019 та 01.12.2019) по 12.07.2022 (дату подання позовної заяви). 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.07.2022 було відкрито провадження у справі № 922/1090/22 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.08.2022 було закрито провадження у справі №922/1090/22 у зв`язку зі сплатою Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСМ" 18.08.2022 основного боргу у розмірі                       1 095 779, 2грн, після чого позивач і пред`явив до суду цей позов про стягнення з відповідача пені у розмірі 281 471, 86грн на підставі пункту 6.6. Договору, а також 3% річних та інфляційних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за період з 13.07.2022 (наступний день після пред`явлення позову у справі №922/1090/22) по 18.08.2022 (дата фактичного виконання простроченого грошового зобов`язання).

Апеляційним господарським судом встановлено, що згідно з пунктом 6.6. Договору, за порушення строків оплати за продукцію, що визначені пунктом 3.2. цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0, 1% від суми заборгованості за кожен день затримки оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Стаття 11 Цивільного кодексу України   вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Як зазначено в   статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до   статті 509 Цивільного кодексу України,   зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке ж положення міститься і в   статті 173 Господарського кодексу України.
Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, внаслідок чого позивач нарахував інфляційні, 3% річних та пеню.
Судова колегія зазначає, що  відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 вказаного Кодексу передбачено, що  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у 
власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Приписами статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Місцевим господарським судом встановлено і не спростовується відповідачем, станом на липень 2022 року у відповідача утворилась заборгованість за Договором поставки № 050619 від 05.06.2019 у розмірі                            1 095 779, 2грн, що стало підставою для пред`явлення Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІ СОУЛ" до Господарського суду Харківської області позову 12.07.2022 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСМ" за вказаним Договором основного боргу у розмірі                1 095 779, 2грн, а також 106 465, 93грн 3% річних та 410 360, 13грн інфляційних за період від дати поставки (10.08.2019, 29.09.2019, 24.10.2019 та 01.12.2019) по 12.07.2022 (дату подання позовної заяви). 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.08.2022 було закрито провадження у справі № 922/1090/22 у зв`язку зі сплатою Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСМ" 18.08.2022 основного боргу у розмірі                1 095 779, 2грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена   статтею 625 Цивільного кодексу України.
Так, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).
Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних позивача, суд першої інстанції встановив, що він є вірним. 
Апелянт не заперечує проти вірності здійсненого позивачем розрахунку інфляційних та 3% річних, однак, вважає, що оскільки у справі №922/1090/22 суд ухвалою від 30.08.2023 закрив провадження у зв`язку із тим, що відповідач погасив заборгованість, то в частині стягнення інфляційних та річних суд у цій справі мав відмовити.
Судова колегія зазначає, що у справі №922/2948/23 заявлено до стягнення з відповідача 3% та інфляційних за період з 13.07.2022 (наступний день після пред`явлення позову у справі №922/1090/22) по 18.08.2022 (дата фактичного виконання простроченого грошового зобов`язання), тобто за інший період ніж у справі №922/1090/22.
І сплата відповідачем заборгованості під час розгляду справи №922/1090/22 не звільняє його від передбаченого законом обов`язку сплати 3% річних та інфляційних з 13.07.2022 по 18.08.2022.
Як зазначає сам апелянт, нарахування 3% річних та інфляційних здійснюється до моменту погашення основної заборгованості, що і було здійснено позивачем у спірних правлвіжносинах. 
Щодо нарахованої позивачем пені, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).
Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
З огляду на частину 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд першої інстанції, враховуючи прострочення оплати відповідачем поставленої продукції, дійшов висновку, що у позивача виникло право на нарахування пені на підставі пункту 6.6. Договору, яке здійснено позивачем арифметично вірно.
Апелянт не заперечує проти арифметичної вірності здійсненого позивачем розрахунку пені, однак, посилається на те, що відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру суми стягнення, яке суд залишив без розгляду, чим порушив, на думку апелянта, норми процесуального права.
Судова колегія зазначає, що згідно матеріалів справи, 29.09.2023, через підсистему "Електронний суд" представником відповідача - адвокатом Нагорним Є.Ф. надіслано клопотання  про зменшення розміру суми стягнення (вх.№26491), в якому він просить, зокрема зменшити розмір пені на 50%, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Соул"                            140 735, 93грн пені та 2 111, 04грн судового збору.
Відповідно до положень статей 42, 80, 161, 165 Господарського процесуального кодексу, суд першої інстанції розцінив подане через підсистему "Електронний суд" представником відповідача - адвокатом Нагорним Є.Ф. клопотання про зменшення розміру суми стягнення та додані до нього докази (вх.№26491 від 29.09.2023) письмовою заявою по суті справи - відзивом на позовну заяву.
Згідно з частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.07.2023 про відкриття провадження у цій справі встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, яку було вручено Товариству з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" через його електронний кабінет 31.07.2023.
Тому відповідач мав право подати відзив на позовну заяву у строк не пізніше 15.08.2023.
Проте, відповідачем подано через підсистему "Електронний суд" вказаний відзив на позовну заяву 29.09.2023, тобто після закінчення процесуального строку встановленого судом на його подання.
Відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що відповідачем подано через підсистему "Електронний суд" відзив на позовну заяву (вх.№26491 від 29.09.2023) після закінчення процесуального строку для його подання без належного обґрунтування поважності причин його неподання в підготовчому провадженні, суд залишив вказаний відзив на позовну заяву без розгляду.
Натомість апелянт вважає, що подана ним заява є заявою про часткове визнання позовних вимог, із якою відповідач міг звернутись до на будь-якій стадії судового процесу.
Однак, судова колегія зазначає, що заява про визнання позову (у тому числі і часткове), звернення до суду із якою передбачено статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, і заява про зменшення штрафних санкцій є різними процесуальними документами, звернення до суду із якими тягнуть за собою різні правові наслідки.
Досліджуючи заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкції, суд апеляційної інстанції встановив, що об`єктивно дана заява не є заявою про часткове визнання позовних вимог; окрім назви поданого відповідачем клопотання – про зменшення розміру суми стягнення, відповідач просив суд саме зменшити суму пені на 50% та, відповідно, стягнути з відповідача пеню у розмірі 140   735, 93грн.
В обґрунтування вимог заяви відповідач посилався на статті 233, 551 Цивільного кодексу України, правові позиції Верховного Суду щодо зменшення розміру неустойки. 
Відтак, розцінивши заяву відповідача про зменшення штрафних санкції як заяву по суті – відзив на позовну заяву, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права.
Судова колегія відхиляє посилання апелянта в обґрунтування підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідне клопотання не було предметом розгляду суду першої інстанції, судом не надавалась йому оцінка, як і доводам щодо підстав зменшення розміру пені.
Водночас, в силу приписів   статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3   статті 551 Цивільного кодексу України,   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.
У постанові від 23.03.2021 у справі №921/580/19 Верховний Суд вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
У спірних правовідносинах місцевий господарський суд, оцінивши обставини справи, не вирішував питання щодо зменшення розміру пені; зазначене є правом, а не обов`язком суду.
Суд першої інстанції встановив наявність правових підстав нарахування пені, і апелянт зазначене не спростовує.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 у справі №922/2948/23 – без змін.
Відповідно до частини 1   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2023 у справі №922/2948/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено 04.12.2023.

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза