ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 500/736/23 пров. № А/857/9202/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №500/736/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Подлісна І. М.,
час ухвалення рішення – 08.05.2023 року, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 10.05.2023 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування періодів його роботи з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир” та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до його трудового стажу період роботи з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир”.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позов задоволено. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир” протиправною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир”.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що страховий стаж позивача становив 30 років 02 місяці та 08 днів. Зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та лише у відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, надаються додаткові документи на підтвердження страхового (трудового стажу). У трудовій книжці серії НОМЕР_1 під порядковим номером 11 в графі 3 розділу “Відомості про роботу” наявний запис про те, що позивач з серпня 1992 по червень1997 року працював у селянській спілці “Мир” на посаді механіка, однак цей запис засвідчений відтиском печатки селянського (фермерського) господарства “ВІРА”, та частково є нечитабельним внаслідок нечіткого зображення тексту запису. Також, у графі 2 розділу “Дата” не зазначені число, місяць рік про прийняття на роботу та звільнення з роботи. У графі 4 розділу “На основі чого внесено запис” (документ, його дата і номер) зазначено про те, що дані отримано згідно з випискою з трудового архіву від 08.11.2011. Трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, однак архівна довідка №736 від 19 грудня 2022 року містить відомості про те, що у документах архівного фонду селянської спілки “Мир” с.Гадинківці Гусятинського району є відомості про роботу у колгоспі “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, селянській спілці “Мир” с.Гадинківці Гусятинського району Шикули Олег. ОСОБА_2 (так у документах) - 1992 рік; Шикули ОСОБА_3 (так у документах) -1993 рік; Шикули ОСОБА_3 (так у документах) -1994, 1995, 1996, 1997 роки. Аналогічно в архівній довідці №737 від 19 грудня 2022 року зазначено про те, що у документах архівного фонду селянської спілки “Мир” с.Гадинківці Гусятинського району значиться заробітна плата у колгоспі “Маяк”, селянській спілці “Мир” с.Гадинківці Гусятинського району ОСОБА_1 (так у документах) -1992; Шикули ОСОБА_3 / ОСОБА_4 (так у документах) -1993 рік; ОСОБА_1 (так у документах) -1994, 1995, 1996, 1997 роки. Таким чином, вважає, архівні довідки про трудовий стаж та про заробітну плату №736 та №737 від 19 грудня 2022 року, видані КУ “Трудовий архів” Гусятинської селищної ради, не підтверджують трудовий стаж позивача та виплату заробітної плати за період 1992-1997 років, тобто вони не ідентифікують його, як конкретну особу, оскільки ім`я, по батькові позивача у цих архівних документах не збігаються з його ім`ям, по батькові за паспортом громадянина України, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зарахування до страхового (трудового) стажу періоду роботи з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир”. Таким чином, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема, щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у своїх діях не вбачає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 09 лютого 2023 року подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області заяву про призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " з документами.
На таке звернення позивач отримав у ГУ ПФУ довідку форми ОК-5, в якій було зазначено його стаж, а саме: 30 років і 2 місяці, що є значно меншим трудовим стажем згідно з його трудовою діяльністю, оскільки трудовий стаж ОСОБА_1 складає приблизно 36 років трудового стажу. 
Позивачу при призначенні пенсії не враховано його трудовий стаж у період з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року, коли він працював механіком в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир”. На це відповідач пояснив, що вони не можуть врахувати трудовий стаж за цей період, оскільки в архівних довідках вказано неповно його по-батькові “ ОСОБА_1 ”, “ ОСОБА_1 ”. Позивач просив врахувати, що виправити записи в архівних довідках немає можливості, однак робота позивача підтверджується безперервними записами у трудовій книжці, яка є основним документом для призначення пенсії. В усній формі ОСОБА_1 було повідомлено, що ГУ ПФУ відмовляє йому в зарахуванні трудового стажу за цей період.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з цим позовом в суд.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують період його роботи з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир”, а тому бездіяльність відповідача щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 спірних періодів роботи до страхового стажу є протиправною, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати вищевказані періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 . 
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.
Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст.56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Як вбачається з матеріалів справи, період роботи позивача з серпня 1992 року по червень 1997 року у колгоспі «Маяк», селянській спілці «Мир» не зараховано до його страхового стажу, оскільки вказаний запис засвідчений відтиском печатки селянського (фермерського) господарства “ВІРА”, та частково є нечитабельним внаслідок нечіткого зображення тексту запису. Також, у графі 2 розділу “Дата” не зазначені число, місяць рік про прийняття на роботу та звільнення з роботи. У графі 4 розділу “На основі чого внесено запис” (документ, його дата і номер) зазначено про те, що дані отримано згідно з випискою трудового архіву від 08.11.2011).
При цьому, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162(далі – Інструкція №162).
За змістом п.1.2 цієї Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Відповідно до п.2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Згідно з п.1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” та даною Інструкцією.
Відповідно до п.1 вищевказаної Постанови трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно п.13 цієї Постанови при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
За змістом п.18 Постанови №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Колегія суддів зазначає, що у період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993 року, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Відповідно до п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з абз.2 п.6.1 Інструкції №58 у разі неправильного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Таким чином, з системного аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що факт роботи ОСОБА_1 у період з 1992 року по 1997 рік підтверджується архівними довідками від 19 грудня 2022 року №737 та №736 виданими трудовим архівом Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, що додатково свідчить про те, що позивач працював у спірний період (а.с.10,11).
Колегія суддів зазначає, що вищевказаними архівними довідками від 19 грудня 2022 року №737 та №736 стверджується факт роботи позивача у колгоспі «Маяк», селянській спілці «Мир» с. Гадинківці Гусятинського району з 1992 року до 1997 року з розрахунком відпрацьованих трудоднів/людиноднів.
При цьому, п.1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, однак матеріалами справи не підтверджено, а судом не здобуто доказів на підтвердження того факту, що позивач не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі у колгоспі за період з 1992 по 1997 роки, а тому колегія суддів дійшла висновку, що незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв у колгоспі робота позивача за цей період має бути зарахована.
Вищевказані обставини спростовують доводи апелянта про те, що архівні довідки про трудовий стаж та про заробітну плату №736 та №737 від 19 грудня 2022 року, видані КУ “Трудовий архів” Гусятинської селищної ради, не підтверджують трудовий стаж позивача та виплату заробітної плати за період 1992-1997 років, тому колегія суддів вважає ці підстави відмови помилковими.
Щодо доводів апелянта про те, що ім`я, по батькові позивача у цих архівних документах не збігаються з його ім`ям, по батькові за паспортом громадянина України, то колегія суддів не приймає такі до уваги та зазначає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки та архівних довідок, оскільки записи у ці документи вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки їх заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи наданих архівних довідках. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні докази того, що у спірний період позивач був працевлаштованим та отримував заробітну плату на підприємствах. Вказане підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та наданими архівними довідками, які були надані позивачем та на цей час є дійсними, містять інформацію про заробітну плату позивача, мають відбиток печатки та підпис.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періодів роботи з серпня 1992 року по червень 1997 рік, діяв протиправно, оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи підтверджують період його роботи з 01 серпня 1992 року по 30 червня 1997 року на посаді механіка в колгоспі “Маяк”, селянської спілки “Мир”, а тому бездіяльність відповідача щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 спірних періодів роботи до страхового стажу є протиправною, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати вищевказані періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 . 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №500/736/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 16 жовтня 2023 року.