СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2023 року                                  м. Харків                        Справа № 905/492/23  
          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження   без виклику учасників справи         апеляційну скаргу     відповідача - Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” (вх. № 2061 Д/2-5) та позивача - Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", (вх. № 2127 Д/2-5) на рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 (ухвалене у приміщенні господарського суду Донецької  області суддею Зельман Ю.С., повний текст складено 21.09.2023 ) у справі № 905/492/23
за позовом  Акціонерного товариства “Українська залізниця” , м. Київ,  в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця”Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”, Донецька область, м. Авдіївка
про стягнення штрафу в розмірі 58 475,00 грн.

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” про стягнення штрафу в розмірі 58475,00 грн. за неправильне  зазначення відповідачем ваги відправленого вантажу за накладною №48009484, що зафіксовано  комерційним актом від 20.10.2022 №450003/290. 
       Рішенням господарського суду Донецької області від 21.09.2023  у справі № 905/492/23 позов задоволено  частково.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” штраф у розмірі 11 695,00 грн., судовий збір в сумі 2684,00 грн.
В обґрунтування рішення суд послався на доведеність матеріалами справи, зокрема  належно складеними працівниками залізниці актом загальної форми від 20.10.22 № 768 та комерційним актом від 20.10.2022 №450003/290, допущення відповідачем порушення, яке полягало у неправильному зазначені у залізничній накладній №48009484 маси вантажу, за яке позивачем  у відповідності до ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України правомірно нараховано штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати, а також на наявність виняткових обставин, які відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України є підставою для застосуваня судом дискреційних повноважень на зменшення розміру штрафу до однієї провізної плати, як просив відповідач у клопотанні про зменшення  суми штрафу, враховуючи те, що: підприємство відповідача внаслідок повномасштабної військової агресії російської федерації проти України зазнало негативних (невідворотних) втрат, через те, що його місцезнаходженням є м. Авдіївка, яке з лютого 2022 року перебуває під постійними обстрілами, та з якого було оголошено евакуацію населення, і при цьому, російська агресія на території м. Авдіївка майже повністю призвела до зруйнування міста, в результаті обстрілів і бомбардувань знищено значну частину інфраструктури міста, а також призвела до виведення з ладу та руйнування частини майнового комплексу відповідача, господарська діяльність якого є наразі зупиненою, що є загальновідомими фактами, які відповідно до ч.3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування, в той час як з матеріалів справи не вбачається настання для позивача та інших учасників господарських відносин  негативних наслідків, в тому числі понесення  збитків  внаслідок допущеного відповідачем порушення, враховуючи при цьому, що маса вантажу у вагонах не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, що не могло створювати небезпеку під час перевезення.
Відповідач - Приватне акціонерне товариство “Авдіївський коксохімічний завод” подав на зазначене рішення  до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати в частині задоволення позову та прийняти в цій частині  нове рішення, яким в позові відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги відповідач послався на ненадання господарським судом першої інстанції належної оцінки доводам відповідача  стосовно того, що відповідно до відомостей п. 26 залізничної накладної №48009484  вагони відповідача зважувались  на вагонних вагах  станції відправлення - Покровськ Донецької залізниці, які належать саме позивачу (Залізниці)  і таке зважування проведено працівником Залізниці із занесенням даних щодо маси  вантажу  у книгу зважування  ГУ № 36,   на підставі яких   відповідачем   в пункт 24  і були внесені відомості  щодо маси вантажу, тоді як позивачем не надано доказів на підтвердження  наявності вини відповідача  у внесенні  у зазначену  накладну недостовірних відомостей про масу вантажу.  
Позивач - Акціонерне  товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” також подав на зазначене рішення  до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати в частині відмови в  позові та прийняти в цій частині  нове рішення, яким  позов задовольнити.
В обгрунтування апеляційнї скарги позивач послався на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності виняткових обставин для зменшення судом на підставі ст 233 Господарського кодексу України та ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України спірної суми штрафу, з огляду на те, що відповідно до статей 42,44 Господарського кодексу України здійснення відповідачем підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення  на нього  тягаря несприятливих наслідків  такої діяльності, в той час як  позивач так само як і відповідач  є суб`єктом господарської діяльності, який при її здійсненні також несе відповідний ризик.
     Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2023 для розгляду справи № 905/492/23 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами відповідача - Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” (вх. № 2061 Д/2-5) та позивача  - Акціонерного товариства “Українська залізниця”(вх. № 2127 Д/2-5) на рішення господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі № 905/492/23, ухвалено об`єднати їх розгляд в одне провадження   та здійснити його без повідомлення учасників справи. 
     13.11.2023 від позивача надійшов відзив (вх. № 13938) на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити її без задоволення.
    Зокрема, позивач зазначив про необґрунтованість доводів відповідача  щодо зазначення ним  в залізничній накладній  №48009484 відомостей про масу вантажу на підставі інформації, наданої саме позивачем, яким проводилось  зважування вагонів  відповідача на станції відправлення на вагонних вагах  Донецької залізниці, оскільки відомості про вантаж у відповідності до  п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів  внесено в накладну саме відправником - відповідачем до відповідної  графи 24, яка має назву: «Маса вантажу, визначена відправником», а  у випадку визначення маси вантажу залізницею  мала б бути заповнена  графа 25, яка має назву: «Маса вантажу, визначена залізницею», і при цьому правильність внесених відправником відомостей підтвердила своїм ЕЦП його уповноважена особа, в той час як  відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги позивача та відповідача та відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.
 Як вбачається  з матеріалів справи, 17.10.2022 за залізничною  накладною на групу вагонів № 48009484 зі станції Покровськ Донецької залізниці на станцію Правда Придніпровської залізниці було відправлено вагони з  вантажем – кокс доменний (вологий). Поверхня вантажу шапкою з нанесенням маркування у вигляді вапняного покриття по всій поверхні вантажу. 
При оформлені залізничної накладної №48009484, у вагоні № 60444213 відповідачем вказано масу вантажу – 53 500 кг, провізна  плата  - 11695грн.
Як свідчать розділи  24, 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена на  вагонних вагах (150т) вантажовідправником.
Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена відміткою представника відправника.
На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить відмітка працівника станції відправлення. Відповідні відмітки про наявність зауважень відсутні.
20.10.2022 на проміжній станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено зважування вагону №60444213, який прибув 20.10.2022.
В результаті перевірки встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній № 48009484 у графі маса вантажу  не відповідає масі вантажу, встановленій на станції Покровськ Донецької залізниці, про що складено комерційний акт № 450003/290 від  20.10.2022.
Із зазначеного акту вбачається, що на підставі акту загальної форми № 768 від  20.10.2022 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено контрольне зважування вагона № 60444213 за накладною, вказаною на звороті цього акту. За документом значиться вантаж “Кокс доменний”, насипом, вологий, поверхня вантажу шапкою з нанесення маркування у вигляді вапняного покриття по всій поверхні вантажу, вага брутто не вказана, тара – 23800 кг, вага нетто – 53500 кг. При зважуванні вагону в статистичному режимі, у присутності заст. ДС Лобова, АРВ Кузьміч, прийомоздавальника Здор, на справних вагонних 150-тонних електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол, заводський №032, що пройшли держповірку 27.09.2022 виявилося: вага брутто – 72100 кг, тара за документом – 23800 кг, вага нетто – 48300 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 5200 кг. Навантаження вантажу шапкою, вище бортів на 20 см, маркування вапном по всій поверхні вантажу. Поглиблень немає, маркування не порушене. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люка з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.     
Комерційний акт №450003/290 від  20.10.2022 складено та підписано ДСЗ Лобовим В.Т.,  агентом з розшуку  вантажу   ОСОБА_1 , прийомоздавальником вантажу  Здор Ю.Ю.
Повноваження  зазначених  осіб  на  підписання комерційних  актів підтверджується наказом начальника  станції “Про  призначення  відповідальних осіб, які  мають  право підпису  комерційних  актів” №76 від 07.02.2022,  робочими  та  посадовими  інструкціями відповідних  працівників.
Доказів того, що комерційний акт з боку залізниці підписано не належними особами, суду не надано.
Зважування маси вантажу у  вагоні на станції Нижньодніпровськ -Вузол здійснювалось на 150-тонних електронно-тензометричних вагах №032 ВВЕТ-150-ТД.1-ЕП.2-ДП-О, повірених 27.09.2022.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) станції Нижньодніпровськ -Вузол, заводський №032, власник Дніпровська дирекція залізничних перевезень, міжповірочний інтервал ЗВВТ 12 місяців; інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, ваги придатні для зважування. Тобто ваги, на яких проводилось контрольне переважування вантажу, проходили своєчасну перевірку та повірку. 
Представником відповідача не надано доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.
На підставі викладеного, суд першої інстанції  дійшов правомірного  висновку про те, що станом на дату складання спірного комерційного акту засіб вимірювальної техніки був повірений як того вимагають норми чинного законодавства.
Пунктом 12 Правил складання актів встановлено, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі “Є” комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: “Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено”. Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається. При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.
Комерційний акт попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/290 від 20.10.2022 було зареєстровано на станції призначення Правда Придніпровської залізниці під №450003/290/38 від 20.10.2022.
Враховуючи положення п.12 Правил складання актів, на станції призначення Правда Придніпровської залізниці, при перевірці вантажу у вагоні ,який прибув з комерційним актом попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/290 від 20.10.2022, було здійснено повторне зважування партії вантажу для підтвердження виявленого порушення, в результаті якого різниці між даними вказаного акта і фактичною наявністю та станом вантажу не виявлено, про що станцією призначення Правда Придніпровської залізниці у розділі “Є” зроблено відповідну відмітку, яку засвідчено штемпелем станції та підписом повноважних осіб.
Відповідно до ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Пунктом 5.5. Правил № 644 закріплено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Частиною 1 статті 118 Статуту встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. 
Позивачем за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній №48009484 нараховано штраф в розмірі 58 475,00 із розрахунку: 11 695,00 *5 =  58 475,00 грн.
 Згідно з ч. 1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно із ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
      Статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт»     визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із  законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
    Статут залізниць України (надалі Статут залізниць) затверджено     постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457. Статут залізниць чинний із змінами і доповненнями.
      Стаття 5 Статуту залізниць відносить до компетенції Міністерства транспорту України затвердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
За приписами статті 6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.
Відповідно до ст.ст. 22, 23, 24 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.  Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. 
Статтею 37 Статуту залізниць України визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. 
Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. 
Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). 
Маса вантажів визначається відправником. 
Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Відповідно до п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту), затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 за № 644, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. 
Згідно із п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом № 644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, а також ст.23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до п.п.2.1, 2.2 цих Правил графи “Маса вантажу, визначена відправником, кг”, “Спосіб визначення маси” заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно із ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначається відправником.
Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.
Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2011 Міністерства транспорту України, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. 
       Разом з тим, згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Таким чином, з огляду на наведені положення, як правильно зазначив суд першої інстанції,  при прийнятті вантажу до перевезення у позивача був відсутній обов`язок перевіряти його массу, правильність визначення якої  у накладній підтвердив представник відповідача.
    Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
  Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 Згідно зі статтею 77     Господарського процесуального кодексу України  встанлвено вимогу допустимості доказів.
 Відповідно до цієї статті обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
  Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
 Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
  Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України  (     Вірогідність доказів) передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
  Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
      Як правомірно зазначив суд першої інстанції,  саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно зі статтею  24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.
Як правомірно зазначив суд першої інстанції, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини першої статті 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею, або акти загальної форми. 
Зі змісту додатку 1 до п.1 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N334, п.8 зазначених Правил, комерційний  акт може бути складений як на станції призначення, так і на станції  відправлення або  попутній  станції.
Враховуючи викладене, проведення контрольного зважування та складання комерційного акту за результатами такого зважування не суперечить діючому законодавству.
Як зазначено вище, відомості контрольного зважування щодо маси вантажу, у наведеному актах  загальної форми та комерційному акті  на попутній станції не містять розбіжностей з даними повторного зважування на станції призначення, що зафіксовано у відповідному реквізиті залізничної накладної №48009484.
     Згідно зі    статтею    611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За частиною першою     статті 216 Господарського кодексу України     учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і     в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
        Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга    статті 217 ГК України).
          Згідно зі статтями     230,     231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
          За змістом положень частини четвертої    статті 231 Господарського кодексу    України, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або                              у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
     Згідно зі    статтею 549 Цивільного кодексу України    неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як було зазначено вище, відповідно до ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Частиною 1 статті 118 Статуту встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. 
Позивачем за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній №48009484 нараховано штраф в розмірі 58 475,00 із розрахунку: 11 695,00 *5 =  58 475,00 грн.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що розрахунок суми штрафу є арифметично правильним та відповідає ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України.
З наведеного вбачається  підтвердження належними та допустимими  доказами порушення відповідачем,   яке полягало у неправильному зазначені у залізничній накладній №48009484 маси вантажу, за яке позивачем у відповідності до ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України правомірно нараховано штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо ненадання господарським судом першої інстанції належної оцінки доводам відповідача  стосовно того, що відповідно до відомостей п. 26 залізничної накладної №48009484  вагони відповідача зважувались  на вагонних вагах  станції Покровськ Донецької залізниці, які належать саме позивачу (Залізниці)  і таке зважування проведено працівником Залізниці із занесенням даних щодо маси  вантажу  у книгу зважування  форми ГУ № 36,   на підставі яких   відповідачем   в пункт 24  і були внесені відомості  щодо маси вантажу, тоді як позивачем не надано доказів на підтвердження  наявності вини відповідача  у внесенні  у зазначену  накладну недостовірних відомостей про масу вантажу.  
  Відповідно до статті  218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
 Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
За змістом наведеної норми, для суб`єктів господарювання встановлено загальне правило, за яким їх відповідальність за порушення господарського зобов`язання  настає за фактом вчинення такого попрушення незалежно від вини, за умови недоведення вчинення  такого порушення внаслідок дії непереборної сили.Інше правило може бути передбачено законом або Договором.
       Проте законодавство у сфері залізничних перевезень не містить винятків із зазначеного загального правила щодо відповідальності вантажовідправника за неправильно зазначену масу вантажу.
Як зазначено вище, сам факт вчинення порушення у вигляді неправильного зазначення відповідачем як вантажовідправником  у залізничній накладній №48009484 маси вантажу, як підстава для покладення на нього  відповідальності  у вигляді штрафу за ст.ст. 118,122 Статуту залізниць України підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, тоді як відповідач лише заперечує наявність  своєї вини  у внесенні відповідних недостовірних відомостей, пославшись на те, що відповідні відомості він вніс на підставі даних самого позивача, працівником якого на станції призначення було проведено зважування на вагах залізниці та внесено їх до книги зважування форми ГУ № 36. 
       При цьому колегія суддів погоджується  з доводами  позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу щодо того, що відомості про вантаж у відповідності до  п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів  внесено в накладну саме відправником-відповідачем до відповідної  графи 24, яка має назву : «Маса вантажу, визначена відправником», а  у випадку визначення маси вантажу залізницею  мала б бути заповнена  графа 25, яка має назву: «Маса вантажу, визначена залізницею», і при цьому правильність внесених відправником відомостей відповідно до п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" підтвердила своїм ЕЦП його уповноважена особа- Сошина Є.О., в той час як  відповідно до ст.  24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
       Отже, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо правомірності  нарахування позивачем  спірної суми штрафу.
Разом з цим, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про зменшення судом суми штрафу до однієї провізної плати,  в обґрунтування якого відповідач послався на те, що його підприємство є об`єктом критичної інфраструктури, а позивачем не понесено додаткових витрат, пов`язаних з неправильним зазначенням ваги в накладній,  у зв`язку із введенням воєнного стану та бойовими діями на території України було суттєво ускладнено ведення господарської діяльності відповідача, а саме відбулася повна зупинка господарської діяльності відповідача та холодна консервація об`єкту у зв`язку з постійними обстрілами території м. Авдіївки, у тому числі за місцезнаходженням майнового комплексу та всіх основних засобів відповідача, що є загальновідомим фактом.
Господарський суд першої інстанції правомірно задовольнив зазначене клопотання, з огляду на наступне. 
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
    Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
       Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
      З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
  За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).
     За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
      Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
      Положеннями частини третьої     статті 551 Цивільного кодексу України    передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
       Тлумачення частини третьої     статті 551 Цивільного кодексу України     свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
     Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.
    Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
      Згідно з положеннями частини першої     статті 233 Господарського кодексу України     у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
      При цьому, ані у зазначених нормах, ані в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
     Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
     При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
     Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
      Аналогічна правова позиція викладена у постановах  Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.
     Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
     Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
      Частина друга     статті 233 Господарського кодексу України    встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
     В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
    Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
     Відповідно до положень статті  3, частини третьої статті  509 Цивільного кодексу України     загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
      Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
    Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Судом першої інстанції правомірно встановлено наявність виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення спірної суми неустойки у формі штрафу, а саме: підприємство відповідача внаслідок повномасштабної військової агресії російської федерації проти України зазнало негативних (невідворотних) втрат, через те, що його місцезнаходженням є м. Авдіївка, яке з лютого 2022 року перебуває під постійними обстрілами, та з якого було оголошено евакуацію населення, і при цьому, російська агресія на території м. Авдіївка майже повністю призвела до зруйнування міста, в результаті обстрілів і бомбардувань знищено значну частину інфраструктури міста, а також призвела до виведення з ладу та руйнування частини майнового комплексу відповідача, господарська діяльність якого є наразі зупиненою, що є загальновідомими фактами, які відповідно до ч.3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування, в той час як з матеріалів справи не вбачається настання для позивача та інших учасників господарських відносин  негативних наслідків, в тому числі понесення  збитків  внаслідок допущеного відповідачем порушення, враховуючи при цьому, що маса вантажу у вагонах не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, що не могло створювати небезпеку під час перевезення.
Зазначені обставини за своїм характером не є звичайним підприємницьким ризиком.
До того ж, здійснення  суб`єктом господарювання  своєї діяльності на власний ризик, як це передбачено статтями 42, 44 Господарського кодексу України, не може нівелювати інститут зменшення неустойки судом, оскільки відповідне право суду щодо  суб`єктів господарювання встановлено статтею 233 Господарського кодексу України умовою застосування якого є наявність виняткових обставин.
Тому колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги позивача щодо того, що здійснення відповідачем як суб`єктом господарювання діяльності на власний ризик виключає наявність у нього виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення неустойки відповідно до положень ст. 233 та ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги  позивача щодо того, що при вирішенні питання щодо зменшення суми штрафу судом не прийнято до уваги те, що позивач також є суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність на власний ризик, оскільки в оскаржуваному рішенні суд врахував зазначені обставини при дослідженні балансу інтересів сторін та правомірно виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається настання для позивача та інших учасників господарських відносин  негативних наслідків, в тому числі понесення  збитків  внаслідок допущеного відповідачем порушення, тоді як зазначено вище,  неустойка має компенсаційний, а не штрафний характер, тобто  спрямована не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
Зважаючи на наведене, господарський суд за наявності для цього підстав реалізував свої дискреційні повноваження щодо зменшення спірної суми неустойки.
      Зважаючи на наведене, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як прийняте  з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а апеляційні скарги позивача та відповідача - без задоволення.  
       Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, статтею 269, пунктом 1  статті 275, статтею 276, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  суд,-

ПОСТАНОВИВ:

   Апеляційну скаргу відповідача - Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”  та позивача - Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
       Рішення  Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі № 905/492/23
залишити без змін.
     Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
          
Головуючий суддя                                                                     І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль