Номер провадження: 22-ц/813/7008/23 
Справа № 523/9205/22
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Лозко Ю.П., Коновалова В.А.
за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,
учасники справи:
позивач — ОСОБА_1 
відповідач —  ОСОБА_2 
законний представник відповідача - ОСОБА_3 
представник відповідача- ОСОБА_4 
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Калініченко Л. В.., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачам – органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви та обставини справи
Представник позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачам – органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача – ОСОБА_6 . Спадкоємцями першої черги після смерті брата стали мати – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син померлого – ОСОБА_2 , та дружина – ОСОБА_8 . Спадкодавець ОСОБА_6 ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові ОСОБА_2 . На момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 йому на праві власності належало наступне майно: -5/6 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року; -1/2 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року. 06.03.2020 року мати позивача – ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_6 , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті ОСОБА_6 вона була непрацездатною. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження ОСОБА_6 , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а у свідоцтві про смерть « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла, не встигши оформити спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 на належну їх обов`язкову частку у розмірі 1/6 у спадковому майні. Після смерті матері ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину за померлою матір`ю та звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022 року № 1487/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно з тих підстав, що ОСОБА_7 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Оскільки, позивач немає можливості оформити свої спадкові права інший, ніж судовому порядку спосіб, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким: -встановити юридичний факт родинних зв`язків, а саме, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померло ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; -визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ; -визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 року позов представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачам – органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування – задоволено. Встановлено юридичний факт родинних зв`язків, а саме, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померло ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись з таким рішенням, представник відповідача звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.23 у даній справі в частині визнання за ОСОБА_1  право власності на 5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою:  АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні душової літ. «В», огорожі N? 1-3, та право власності на 1/12 частки земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері  ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . Змінити рішення в цій частині та визнати за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/16 майна, що є обов?язковою часткою. .
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що  суд першої інстанції також невірно встановив частку земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_9 . Так, суд послався на рішення Суворовського районного суду від 20.12.10 у справі № 2-6774/10, яким за  ОСОБА_6  та ОСОБА_10  визнано право власності в порядку спадкування на будинок (5/6 та 1/6 відповідно) та земельну ділянку за адресою:  АДРЕСА_1  (по 1/2 відповідно). Вважали, що рішення суду не є правовстановлюючим документом, що підверджує та посвічує право власності, особливо щодо нерухомості, право власності на яку виникає лише з моменту державної реєстрації. Проте, в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 46375404 від 27.10.15, відповідно до якого форма власності на сказану земельну ділянку є приватною спільною сумісною (а.с. 25). Далі, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка 83387042 від 24.03.17) житловий будинок по АДРЕСА_1 з 07.12.16 належав на праві спільної часткової власності з ОСОБА_2 (1/6) та ОСОБА_6 (5/6), а земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:65:030:0002, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в частках 1/1 (а.с. 26 - 27). В матеріалах справи також міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 87653629 від 22.05.17 з аналогічними даними на 3 арк. (а.с. 74). Зазначали, що право власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок та господарські споруди, має статус спільної сумісної власності, тобто " без визначення часток. Померлому ОСОБА_6 належала земельна ділянка не в розмірі 1/2 (як спільна часткова власність), а разом із співвласником будинку без визначення часток. Вважали, що мати ОСОБА_12 - ОСОБА_7 не може мати права спадкування за померлим сином на 1/6 частину земельної ділянки (нібито 1/2), оскільки земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності (без визначення часток), а має право тільки на 1/8 частину від всього майна. Відповідно, ОСОБА_13 не може отримати у свою власність в порядку спадкування за законом 1/6 частку від 1/2 частини земельної ділянки, якої (частини) не існує, оскільки земельна ділянка має статус спільної сумісної власності. Судом першої інстанції встановлено, що «із матеріалів Спадкової справи № 49/2021 (до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 ) вбачається, що після смерті ОСОБА_7 до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі звернулася ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини, в якій вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла баба її малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , але не оформила своїх спадкових прав, син якої, батько її малолітнього сина - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Зазначали, що спадкоємець за правом представлення - ОСОБА_2 має право на 1/2 частку спадщини своєї померлої бабусі ОСОБА_7 . Відповідно, частка ОСОБА_1 в спадщині своєї матері в частині обов?язкової частки в майні померлого ОСОБА_6 становить половину 1/8, тобто 1/16. 29.07.22 до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської РДА про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майнов порядку спадкування за законом. Вважали, що суд першої інстанції маніпулював системою авторозподілу справ при розподілі даної справи. Оскаржуване судове рішення порушило права малолітнього сина померлого ОСОБА_6 , онука померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 на належне йому за заповітом та за законом спадкове майно.
Явка в судове засідання
Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, в судове засідання з`явились та надали суду пояснення, в повторне судове засідання представник апелянта не зявилась, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача – ОСОБА_6 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 05.01.2019 року (а.с. 12).
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 стали мати – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син померлого – ОСОБА_2 , та дружина – ОСОБА_8 .
Спадкодавець ОСОБА_6 ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові ОСОБА_2 (а.с. 17).
ІНФОРМАЦІЯ_8 мати позивача – ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_6 , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті ОСОБА_6 вона була непрацездатною.
Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження ОСОБА_6 , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а у свідоцтві про смерть « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с. 18).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла, не встигши оформити спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 на належну їх обов`язкову частку у розмірі 1/6 у спадковому майні, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 21.12.2020 року (а.с. 16).
Після смерті матері ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022 року № 1487/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно з тих підстав, що ОСОБА_7 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 21).
З`ясувавши позиції сторін, а саме твердження представника позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши аргументи сторін на надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі
Відповідно до діючого законодавства позивачами у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте, не мають відповідних документів, котрі підтверджують кровний зв`язок із померлим, або у цих документах була допущена помилка яку не можна виправити позасудовим шляхом.
На виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2022 року про витребування доказів, Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса було надано до суду копію спадковою справи за № 147/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та копію спадкової справи за № 49/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 .
Судом були досліджені наявні в матеріалах справи зазначені вище копії спадкових справ та встановлено наступні обставини.
Як було вище зазначено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача – ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_8 мати померлого ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_6 , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті ОСОБА_6 вона була непрацездатною.
Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження ОСОБА_6 , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а у свідоцтві про смерть « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Судом встановлено, що у Свідоцтві про смерть ОСОБА_6 . Серії НОМЕР_3 від 29.10.2018 року вказано, що останній народився  ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Проте, із наявної в матеріалах Спадкової справи № 147/2018 (до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ) Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025881710 від 06.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_6 народився  ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що 11.03.1959 року виконавчим комітетом Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області вчинено актовий запис № 16 (а.с. 64).
Також, згідно вказаного витягу батьками ОСОБА_15 є ОСОБА_16 та ОСОБА_7 .
За своє життя ОСОБА_6 зареєстрував шлюб 10.07.2014 року із гр. ОСОБА_8 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00031073087 від 04.06.2021 року (а.с. 69).
У вказаному витягу ОСОБА_6 зазначений як громадянин України,  ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00023478777 від 24.07.2019 року (а.с. 58).
Згідно вказаного витягу батьками дитини зазначені громадяни України ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Однак, після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_8 уклала шлюб із гр. ОСОБА_17 та змінила дошлюбне прізвище з « ОСОБА_18 » на « ОСОБА_19 » (а.с. 70 – 72).
Із матеріалів Спадкової справи № 49/2021 (до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 ) вбачається, що після смерті ОСОБА_7 до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі звернулася ОСОБА_20 із заявою про прийняття спадщини, в якій вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла баба її малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не оформила своїх спадкових прав, син якої, батько її малолітнього сина – ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що вказана вище розбіжність у написанні дати народження спадкодавця ОСОБА_6 обумовлена причиною технічної помилки, у зв`язку з чим було допущено описку та помилково зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_3 замість вірного 21 лютого 1959 року.
Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення спадщини.
Вивчивши наявні в справі докази та проаналізувавши вищезазначені факти, суд дійшов висновку про наявність родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як між сином та матір`ю.
Встановлення даного юридичного факту необхідно позивачу ОСОБА_1 для подальшого оформлення своїх спадкових прав за померлою матір`ю ОСОБА_7 , щодо впливає на вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування.
По справі встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно приписів ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося в момент його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України) або особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Як було встановлено із дослідженої судом копії спадкової справи за № 147/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , останній ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові ОСОБА_2 .
Згідно приписів ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
З огляду на те, що мати ОСОБА_6 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була непрацездатною в силу свого похилого віку, а тому, незалежно від заповіту спадкодавця вона набула право спадкування на обов`язкову частку, до якої уходить половина частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Так, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 стали мати – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син померлого – ОСОБА_2 , та дружина – ОСОБА_8 .
Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_7 отримала право на спадкування обов`язкової частки у розмірі 1/6, враховуючи те, що у разі спадкування за законом її частка у спадковому майні повинна була становити 1/3.
По справі встановлено що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 йому на праві власності належало наступне майно:
?5/6 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року;
?1/2 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року.
Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року за результатами розгляду справи № 2-6774 2010 рік (а.с. 22 – 24), Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2015 року Серії НОМЕР_4 (а.с. 25), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83387042 від 24.03.2017 року (а.с. 26 – 27).
ІНФОРМАЦІЯ_8 мати померлого ОСОБА_7 , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті ОСОБА_6 вона була непрацездатною.
Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження ОСОБА_6 , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а у свідоцтві про смерть « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла, не встигши оформити спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 на належну їх обов`язкову частку у розмірі 1/6 у спадковому майні, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 21.12.2020 року (а.с. 16).
Таким чином, ОСОБА_7 фактично прийняла у спадщину за померлим сином ОСОБА_6 , враховуючи її обов`язкову частку у спадковому майні у розмірі 1/6, наступне майно:
?5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3;
?1/12 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га.
Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після померлої ОСОБА_7 є її син та позивач у даній справі ОСОБА_1 ..
26.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 (а.с. 75 зворот).
Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022 року № 1487/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що ОСОБА_7 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 21).
Окрім того, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.05.2023 року № 1159/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110137600:65:030:0002, площею 0,086 га, з тих підстав, що ОСОБА_7 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
З даних норм слідує, що позивач ОСОБА_1 , як син померлої ОСОБА_7 має право на спадкування у першу чергу за законом.
Суд констатує, що на підставі встановлених обставин по справі вбачається, що ОСОБА_1 не може набути право власності на спадкове майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та отримати на нього свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому, відповідно до ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.
Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.
Відповідно ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановленні судом обставини справи, а також враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_7 прийняла спадщину за померлим сином ОСОБА_6 , однак, не оформила своїх спадкових прав, що не позбавляє спадкоємця ОСОБА_1 права на спадщину за померлою матір`ю, суд помилково вважав за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за померлою матір`ю на 5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3, а також 1/12 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га.
Суд першої інстанції вірно посилався на наступні норми права.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Проте, суд першої інстанції невірно встановив розмір обов?язкової частки ОСОБА_7 , яка спадкувала за своїм сином ОСОБА_6 . Так, «Суд встановив, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 стали мати ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син померлого ОСОБА_2 , та дружина ОСОБА_22 ».
Встановлено, що у померлого ОСОБА_6 був ще один син - ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_14 , якого спадкодавець позбавив права спадкування згідно із заповітом від 06.09.18: «Спадкодавець ОСОБА_6 ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові ОСОБА_9 (а.с. 17)».
Крім цього в матеріалах справи знаходиться повідомлення державного нотаріуса Ласурія Я.Ю. від 16.08.21 про те, що після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с. 20).
Тобто спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 стали його матір - ОСОБА_24 , його дружина - ОСОБА_22 , його сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_23 це 4 особи.
Таким чином розмір обов?язкової частки ОСОБА_7 відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України складає не 1/6 (половина 1/3), а 1/8 (половина 1/4).
Суд першої інстанції також невірно встановив частку земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_9 . Так, суд послався на рішення Суворовського районного суду від 20.12.10 у справі № 2-6774/10, яким за ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнано право власності в порядку спадкування на будинок (5/6 та 1/6 відповідно) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (по 1/2 відповідно).
Рішення суду не є правовстановлюючим документом, що підтверджує та посвічує право власності, особливо щодо нерухомості, право власності на яку виникає лише з моменту державної реєстрації.
Проте, в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно N? 46375404 від 27.10.15, відповідно до якого форма власності на сказану земельну ділянку є приватною спільною сумісною (а.с. 25).
Далі, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка 83387042 від 24.03.17) житловий будинок по АДРЕСА_1 з 07.12.16 належав на праві спільної часткової власності з ОСОБА_2 (1/6) та ОСОБА_6 (5/6), а земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна загальною площею: 0,086 га на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_6 та ОСОБА_25 в частках 1/1 (а.с. 26 - 27). ділянка).
В матеріалах справи також міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових аналогічними даними на 3 арк. (а.с. 74). прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно N? 87653629 від 22.05.17 з земельні ділянки співвласників жилого будинку.
Відповідно до ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності громадян перебувають Тобто природою спільної сумісної власності на землю є спільна власність на житловий будинок. При відсутності спільної власності на будинок право спільної сумісної власності не виникає.
Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції станом на 07.12.16) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції станом на 07.12.16) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об?єкти.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Таким чином право власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок та господарські споруди, має статус спільної сумісної власності, тобто без визначення часток. Померлому ОСОБА_6 належала земельна ділянка не в розмірі 1/2 (як спільна часткова власність), а разом із співвласником будинку без визначення часток.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.20 N? 689/26/17 (14-47 це20),встановлено наступне (6.27 - 6.29): «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об?єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об?єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбуває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні положень статті 120 3К України у поєднанні з положеннями статті 125 у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об?єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об?єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно виникненням права власності на такий об?єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об?єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі N? 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі N? 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі N? 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них».
Таким чином мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7 не може мати права спадкування за померлим сином на 1/6 частину земельної ділянки (нібито 1/2), оскільки земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності (без визначення часток), а має право тільки на 1/8 частину від всього майна.
Відповідно, ОСОБА_1 не може отримати у свою власність в порядку спадкування за законом 1/6 частку від 1/2 частини земельної ділянки, якої (частини) не існує, оскільки земельна ділянка має статус спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 1241 ЦК України до обов?язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов?язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.
Судом першої інстанції встановлено, що «із матеріалів Спадкової справи N? 49/2021 (до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 ) вбачається, що після смерті ОСОБА_7 до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі звернулася ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини, в якій вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла баба її малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , але не оформила своїх спадкових прав, син якої, батько її малолітнього сина - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Таким чином спадкоємець за правом представлення - ОСОБА_2 має право на частку спадщини своєї померлої бабусі ОСОБА_7 .
Щодо розрахунку спадкових часток майна судова колегія вважає за доцільне зазначити, які дані взято за обрахунок :
1/6 ? 2/1=1/6 х (1/2)х3 = 1/6 х3/6 = 3/36 = 1/12 
5/6 ? 1/6 = 5/6 х (6/1)х3 = 5/6 х 36/6 = 180/36
5/36 ? 2 = 5/36 х 1/2 = 5/36 х 18/36 = 23/36
Так судова колегія зазначає, що від 5/6 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3 — 1/8 це частка померлої ОСОБА_7 , яка має двох спадкоємців.
Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги 1/6 частку спадкуємого майна ОСОБА_2 , та не навів відповідних розрахунків, тому судова колегія вважає, доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими та зазначає, що потрібно зазначити, що частка померлої Покотило Єфросінії дорівнювала 1/8, так як суд першої інстанції не брав до уваги частку спадкоємця ОСОБА_23 .
Судовою колегією враховуючи доводи апеляційної скарги, які частково приймаються, та враховуючи наступні обставини, береться до уваги:
- що до складової частки спадкоємця ОСОБА_2  від померлої бабусі ОСОБА_7  слід зарахувати 5/72 частки  житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3, виходячи з такого розрахунку — 5/6 х 1/6 = 5/36(частка ОСОБА_7 ) ? 1/2 = 5/72.
- що до складової частки спадкоємця ОСОБА_2  від померлої бабусі ОСОБА_7  слід зарахувати 5/96 частки  земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з такого розрахунку — 5/6 х 1/8 = 5/48 ? 1/2 = 5/96.
Відповідно, частка ОСОБА_1  в спадщині своєї матері в частині обов?язкової частки в майні померлого ОСОБА_6  становить 5/72 частки  житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3,
Відповідно, частка ОСОБА_1 в спадщині своєї матері в частині обов?язкової частки в майні померлого ОСОБА_6 становить 5/96 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 

Оскаржуване судове рішення порушило права малолітнього сина померлого ОСОБА_6 , онука померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 на належне йому за заповітом та за законом спадкове майно.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 року змінити та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 5/72 частки  житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні – душової літ. «В», огорожі № 1-3 та 5/96 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 майна, що є обов`язковою часткою.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова