УХВАЛА
 
14 грудня 2023 року                                                 
м. Київ
 
справа № 357/2259/23
провадження № 61-16971ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року та постанову Київського  апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 
та відшколування моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
25 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року та постанову Київського  апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року
в указаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду 
та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки подана 
з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якому зазначено, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримано представником заявника 
20 листопада 2023 року.
 
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить із такого.
 
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
У порушення зазначеного представником заявника не надано доказів 
на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, що унеможливлює вирішення судом питання щодо поновлення строку 
на касаційне оскарження.
 
За відсутності матеріалів справи Верховний Суд позбавлений можливості перевірити викладені обставини щодо дати отримання копії постанови Київського  апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року.
 
Тож, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , необхідно надати суду докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. Такими доказами можуть бути довідка із суду, поштового відділення зв`язку, копії матеріалів справи тощо.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. Водночас, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скаргу з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Проте в порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України 
в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу 
в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої                             статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело 
до ухвалення незаконного судового рішення (рішень);
 
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці 
у подібних правовідносинах.
 
При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року 
у справі № 922/2383/16).
 
Касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам.
 
Представник заявника узагальнено посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, посилається на постанови Верховного Суду, однак вказані посилання не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як підстава касаційного оскарження, оскільки представник заявника не конкретизує який саме висновок щодо застосування норми права, застосованої апеляційним судом, та у яких подібних правовідносинах, не було враховано в оскаржуваному рішенні, та не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, 
що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України представнику заявника необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
18 жовтня 2023 року набув чинності Закон України від 29 червня 2023 року 
№ 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», яким змінено редакцію, зокрема, частини шостої статті 14 ЦПК України.
 
Відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України 
як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
 
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду 
з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також 
у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
 
Якщо реєстрація електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету 
у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , в касаційній скарзі не зазначено відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
Відповідно до відповідно до пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.
 
З тексту касаційної скарги та її прохальної частини вбачається, що заявник 
не погоджується також і з рішенням Київського апеляційного суду від 18 жовтня 
2023 року, а також просить, серед іншого, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року та рішення Київського  апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року, ухвалити нове рішення 
про задоволення позову.
 
Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення 
є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - Реєстр) не пізніше наступного дня після їх виготовлення 
і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
За частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Встановлено, що 18 жовтня 2023 року Київським апеляційний судом було ухвалено постанову в справі № 357/2259/23.
 
За таких обставин, представнику заявника необхідно уточнити яке саме судове рішення суду апеляційної інстанції ним оскаржується у касаційному порядку.
 
Крім того, у порушення у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, 
що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно 
до закону.
 
У касаційній скарзі вказано, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, 
а тому він звільнений від сплати судового збору за подачу касаційної скарги 
на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей 
з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
 
Разом з тим, до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
За таких обставин, представнику заявника необхідно направити на адресу Верховного Суду документи, що підтверджують підстави звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до закону або ж документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 
01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни 
до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК 
у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Отже, з метою усунення недоліків касаційної скарги представнику заявнику необхідно направити на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, разом з її копіями, відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити: підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України; відомості про наявність 
електронного кабінету або існування обставин, зазначених в абзаці 3 частини шостої статті 14 ЦПК України; уточнити прохальну частину касаційної скарги щодо зазначення рішення апеляційного суду, яке оскаржується в касаційному порядку; надати докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та документи, що підтверджують підстави звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до закону або ж документи, 
що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Отже, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати представнику заявника строк для усунення їх недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року та постанову Київського  апеляційного суду 
від 18 жовтня 2023 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали будуть застосовані наслідки, передбачені частиною третьою статті 393 ЦПК України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     В. В. Сердюк