ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
20 грудня 2023 року                                   
м. Київ                                                            
 
справа № 484/5407/19
 
провадження № 61-10435св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кізік Анна Миколаївна, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року у складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М., Лівінського І. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовної заяви, зустрічної позовної заяви
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, поділ майна (справа № 484/5407/19).
 
Позовна заява мотивована тим, що з січня 2012 року він та ОСОБА_2 спільно проживали, як одна сім`я, без реєстрації шлюбу. До моменту початку спільного проживання він почав займатись підприємницькою діяльністю, відповідно, зареєструвався фізичною особою - підприємцем.
 
Надалі у зв`язку з розширенням підприємницької діяльності, 15 грудня 2009 року було зареєстровано юридичну особу ПП «Компанія «Агро-Люкс».
З метою зменшення навантаження на ПП «Компанія Агро-люкс» та розширення роботи товариства, було прийнято рішення про реєстрацію нової юридичної особи ПП «Еліта-Люкс».
 
Зазначав, що він та ОСОБА_2 працювали у цих компаніях та отримували спільні кошти. Основною роботою підприємств, у тому числі по придбанню майна, а саме: нерухомого майна як для сім`ї, так і для роботи підприємств, транспортних засобів, автозаправної станції тощо займався він.
Натомість, оформлення такого майна здійснювалось на ОСОБА_2 , оскільки між ними існували сімейні відносини. У 2016 році у них народились діти: ОСОБА_5 ,         ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позивач зазначав, що за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вони спільно набули майно, яке підлягає поділу між ними, однак            ОСОБА_2 уникає його поділу добровільно. 
 
Вважав, що ОСОБА_2 вчинила фіктивні правочини щодо розпорядження спільним майном, а тому вони підлягають визнанню недійсними на підставі        статті 234 ЦК України.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- встановити факт його проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 січня 2012 року до 30 серпня 2019 року;
- визнати недійсними договір купівлі-продажу відкритої стоянки для автомашин, нежитлової будівлі із земельною ділянкою для обслуговування автостоянки площею 0,3 га по АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель, площею 49,5 кв. м                        і земельної ділянки площею 0,2224 га на АДРЕСА_1 , укладених 07 вересня 2019 року між ОСОБА_2 , як продавцем, і ОСОБА_3 , як покупцем, та повернути сторони в первісний стан;
- розділити спільне майно, набуте під час сумісного проживання однією сім`єю, виділивши йому у власність:
комплекс нежитлових приміщень та земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:06:024:0020 на АДРЕСА_1 , вартістю 3 140 000 грн; 
відкриту стоянку для автомашин, нежитлову будівлю та земельну ділянку                                    з кадастровим номером 4810400000:06:024:0140 на АДРЕСА_1 , вартістю1 700 000 грн;
автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 11 CDI, 2010 року випуску, вартістю 239 780 грн (всього майна на суму 5 079 780 грн).
за ОСОБА_2 визнати право власності на наступне майно:
нежитлову будівлю-магазин по АДРЕСА_2 , вартістю 150 000 грн;
квартиру однокімнатну по АДРЕСА_3 , вартістю 150 000 грн;
нежитлове приміщення-магазин на АДРЕСА_4 , вартістю 200 000 грн;
жилий будинок на АДРЕСА_5 , вартістю 156 900 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:07:023:0008, площею                 0,7779 га, розташовану на АДРЕСА_5 , вартістю 79 200 грн;
будинок на АДРЕСА_4 , вартістю 2 164 000 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:06:031:0005, площею                  0,0887 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 73 300 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0388, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 71 600 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0387, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 71 600 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0386, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 71 600 грн;
транспортні засоби:
TRAILOR S 383, 1990 року випуску, вартістю 340 737 грн;
TRAILOR S 383 LE, 1990 року випуску, вартістю 399 632 грн;
FRUEHAUF T 34T1RP, 1990 року випуску, вартістю 505 411 грн;
TRAILOR S38EL1C, 1992 року випуску, вартістю 399 632 грн;
FRUEHAUF TF 34T13RAA, 1993 року випуску, вартістю 561 568 грн;
TRAILOR S 383EL1C, 1991 року випуску, вартістю 399 632 грн;
TRAILOR S 383EL, 1991 року випуску, вартістю 399 632 грн;
LAND ROVER RANGE ROVER, 2013 року випуску, вартістю 1 425 360 грн.
Загальна вартість майна, що підлягає виділенню ОСОБА_2 - 7 619 804 грн.
 
25 січня 2021 року ОСОБА_1 було змінено предмет позову, зазначено, що в період перебування цивільної справи в суді ОСОБА_3 змінила адресу майна, комплексу нежитлових будівель, площею 49,5 кв. м та земельної ділянки з кадастровим номером 4810400000:06:024:0020, площею 0,2224 га, розташованої на АДРЕСА_1 . Нова адреса вказаних об`єктів - АДРЕСА_1 .
 
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю (справа № 484/746/20).
 
Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з ОСОБА_1 вона познайомилась приблизно у 2006 році. У 2010 році він запропонував їй стати партнером по бізнесу та викупити частку в підприємстві, а саме ПП «Компанія «Агро-Люкс» у його партнера. З цього часу вони почали займатися спільним бізнесом - спільно займалися купівлею-продажем паливно-мастильних матеріалів. У 2011 році ними було засновано ще одне підприємство ПП «Компанія «Еліта Люкс», основним видом діяльності якого теж була оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
 
До 2012 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі, а після розлучення              в період 2012 - 2016 років вони час від часу зустрічалися, проводили дозвілля.                ОСОБА_1 періодично приїжджав до неї додому та залишався ночувати. Вони інколи зустрічалися з друзями, проводили час з донькою ОСОБА_1 від першого шлюбу та сумісно відвідували заклади відпочинку, кілька разів їздили відпочивати.
 
Зазначала, що у період з 2012 року до травня 2016 року вона проживала одна. Спільно з позивачем однією сім`єю як чоловік і жінка вона ніколи не проживала, спільного побуту з ним не вела, взаємних прав та обов`язків, як у подружжя у них не було.
У 2015 році вона вирішила завагітніти, але через певні медичні протипоказання прийняла рішення завагітніти у спосіб ЕКО. Оскільки вони з ОСОБА_1 були більше ніж у дружніх відносинах, вона запропонувала йому стати батьком майбутніх дітей, на що позивач згодом погодився.
 
На початок 2016 року стосунків, притаманних подружжю, між ними не було, однак перед народженням дітей вона, за наполяганням батьків, вирішила спробувати побудувати сім`ю з позивачем. З цією метою придбала за власні кошти житловий будинок на АДРЕСА_4 , провела ремонт, закупила меблі.
 
У червні 2016 року народилися діти і вона з ОСОБА_1 почали проживати                           у вказаному будинку. На вимогу ОСОБА_1 вона зареєструвала його у цьому будинку. Однак, подружнє життя не склалося, ОСОБА_1 зловживав алкогольними напоями, влаштовував сварки та скандали, а тому з травня 2016 року до липня               2019 року вони постійно розривали стосунки. При цьому вони не мали спільного бюджету, коштів на утримання дітей позивач не надавав, участі в утриманні будинку не приймав.
 
ОСОБА_2 стверджувала, що все майно,придбане у період часу з 2012 року до 2019 року, було набуте нею за особисті кошти та кошти позичені у знайомих.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд:
- визнати за нею право особистої приватної власності на нерухоме майно:
земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:07:023:0008, площею                 0,7779 га, розташовану на АДРЕСА_5 , вартістю 15 200 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:06:031:0005, площею                  0,0887 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0388, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області;
земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:06:024:0140 на АДРЕСА_1 , вартістю1 700 000 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0387, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 416 490 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:06:024:0020, площею                  0,2224 га, розташованої на АДРЕСА_1 , вартістю 323 058 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0386, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 14 940 грн;
земельну ділянку з кадастровим номером 4825480800:02:000:0387, площею 0,12 га, розташовану в межах Грушівської с/р Первомайського р-ну Миколаївської області, вартістю 14 940 грн;
нежитлову будівлю-магазин на АДРЕСА_2 , вартістю 30 260 грн;
квартиру однокімнатну по АДРЕСА_3 , вартістю 41 000 грн;
житловий будинок на АДРЕСА_5 , вартістю 123 000 грн;
житловий будинок на АДРЕСА_4 , вартістю 141 800 грн;
відкриту стоянку для автомашин з нежитловою бужівлею площею 13 кв. м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 7 980 грн;
комплекс нежитлових будівель, об`єкт нежитлової нерухомості площею 49,5 кв. м, розташованих на АДРЕСА_1 , вартістю 141 390 грн;
- визнати за нею право особистої приватної власності на рухоме майно:
TRAILOR S 383, 1990 року випуску, вартістю 360 000 грн;
TRAILOR S 383 LE, 1990 року випуску, вартістю 360 000 грн;
FRUEHAUF T 34T1RP, 1990 року випуску, вартістю 360 000 грн;
TRAILOR S38EL1C, 1992 року випуску, вартістю 360 000 грн;
FRUEHAUF TF 34T13RAA, 1993 року випуску, вартістю 360 000 грн;
TRAILOR S 383EL1C, 1991 року випуску, вартістю 360 000 грн;
TRAILOR S 383EL, 1991 року випуску, вартістю 360 000 грн;
MERCEDES-BENZVITO 11 CDI, 2010 року випуску, вартістю 240 000 грн;
LAND ROVER RANGE ROVER, 2013 року випуску, вартістю 960 000 грн.
 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Шалари О. І. про об`єднання справ в одне провадження задоволено.
Об`єднано в одне провадження справу № 484/5407/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, розподіл майна, та справу № 484/746/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
Присвоєно об`єднаному провадженню спільний єдиний унікальний номер справи             № 484/5407/19.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2023 року у складі судді Панькова Д. А. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2012 року до 30 серпня 2019 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07 вересня 2019 року щодо відчуження відкритої стоянки для автомашин, нежитлової будівлі та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:024:0140, розташованих                                              на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07 вересня 2019 року щодо відчуження комплексу нежитлових будівель та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:024:0020, розташованих на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Здійснено поділ спільного майна набутого під час сумісного проживання однією сім`єю сторін.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку комплексу нежитлових будівель та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:024:0020, розташованих на АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку відкритої стоянки для автомашин, нежитлової будівлі та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:024:0140, розташованих                                                на АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:031:0005, що знаходяться на АДРЕСА_4 ; на 35/1000 ідеальних часток нежитлового приміщення - магазину, що знаходиться                                          на АДРЕСА_4 у вбудованій частині магазину під п`ятиповерховим житловим будинком загальною площею 49,20 кв.м.
Визнано за ОСОБА_2 1/2 частку комплексу нежитлових будівель та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:024:0020, розташованих                                                на АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку відкритої стоянки для автомашин, нежитлової будівлі та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:024:0140, розташованих на АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, та земельної ділянки, кадастровий номер 4810400000:06:031:0005, що знаходяться на АДРЕСА_4 ; на 35/1000 ідеальних часток нежитлового приміщення - магазину, що знаходиться на АДРЕСА_4 у вбудованій частині магазину під п`ятиповерховим житловим будинком загальною площею 49,20 кв.м
Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості відчуженого спільного майна у розмірі 2 711 142,00 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Здійснено розподіл судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що доводи ОСОБА_1 щодо спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства, побуту та бюджету з січня 2012 року до серпня 2019 року підтверджуються матеріалами справи. Факт спільної праці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом зазначеного періоду підтверджується спільним зайняттям підприємницькою діяльністю, яка здійснювалась через ПП «Компанія «Агро-Люкс» з 2010 року та ПП «Еліта-Люкс» з 2013 року, де засновниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з частками у статутному капіталі по 50% кожний.
 
Районний суд вважав, що ОСОБА_1 доведено факт його спільного проживання із ОСОБА_2 в період з січня 2012 року до серпня 2019 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , районний суд зазначив, що ОСОБА_2 не довела факт придбання спірного майна за свої особисті кошти.     При цьому з наданих ОСОБА_2 документів неможливо встановити, якими саме грошима вона розраховувалася за придбане майно, або встановити за допомогою наданих доказів джерело походження коштів, витрачених на купівлю того чи іншого майна.
 
Районний суд взяв до уваги, що ОСОБА_3 не мала матеріальної можливості придбати майно та передати ОСОБА_2 кошти, а ОСОБА_2 , у свою чергу, продовжила фактично використовувати майно для здійснення підприємницької діяльності. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договорів купівлі-продажу від 07 вересня 2019 року недійсними з підстав їх фіктивності.
 
Суд вважав справедливим розділити всі наявні об`єкти нерухомості, виділивши кожному по 1/2 частині у праві власності на них.
 
Оскільки відповідачка відчужила решту об`єктів нерухомості та автомобілі, які були придбані під час фактичного перебування у шлюбі, без його згоди, районний суд стягнув з неї на користь ОСОБА_1  половину вартості цих об`єктів.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами.
 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. 
Зупинено провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та                ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2023 року до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що правовідносини у цій справі подібні до правовідносин у справі № 523/14489/15-ц, яка знаходиться у провадженні Великої Палати Верховного Суду. Відтак, наявні підстави для зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи                        № 523/14489/15-ц, в якій має бути висловлено правову позицію щодо юридичних наслідків встановлення факту проживання однією сім`єю на підставі рішення суду для договорів, вчинених до моменту набрання законної сили таким рішенням суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Яремко В. В., судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С., Ступак О. В.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Коломієць Г. В.
 
У листопаді 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кізік А. М., мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки правовідносини у цій справі та справі, до розгляду якої зупинено провадження, не є подібними. Таке зупинення провадження у справі порушує статтю 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі -- Конвенція) щодо права справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, від 27 березня                   2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7 та                  у справі № 910/24257/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г,                          від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі                  № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 20 березня                      2019 року у справі № 504/2453/15, від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 23 червня 2020 року у справі                    № 696/1693/15-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 910/8358/19 (щодо подібності правовідносин).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Порхун В. М. подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі є правильними. Натомість доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків апеляційного суду.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кізік А. М., підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Тобто процесуальним законом встановлено не обов`язок, а право суду з підстав, передбачених пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, зупинити провадження у справі.
 
Ухвалюючи судове рішення про зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції посилався на наявність в провадженні Великої Палати Верховного Суду справи № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
 
Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для зупинення провадження у справі у зв`язку з подібністю спірних правовідносин у цій справі та справі № 523/14489/15-ц (провадження               № 14-22цс20).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 квітня 2023 року у справі № 910/12405/21 зазначено:
«Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 зі справи № 233/2021/19.
Так, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Верховний Суд зазначає, що для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається, а судом вона (норма права) застосована без урахування такого висновку».
 
Отже, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
 
Так, передаючи на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу 523/14489/15-ц, Верховний Суд вказав на необхідність конкретизації висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі                      № 372/504/17, вказівкою на те, що у разі, якщо відбувається встановлення факту проживання однією сім`єю на підставі рішення суду й оспорюється правочин, вчинений до моменту набрання законної сили таким рішенням, зазначений висновок не застосовується.
 
Підставою позову у справі № 523/14489/15-ц є проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, набуття у цей період майна за спільні кошти, продаж майна без згоди іншого зі співвласників.
 
У справі, що є предметом касаційного перегляду, підставою позову є проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, набуття у цей період майна за спільні кошти, продаж майна на підставі фіктивного правочину.
 
Оскільки підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та які складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки, Верховний Суд вважає, що підстави позову у справі, що є предметом касаційного перегляду, та у справі № 523/14489/15-ц є неподібними, що виключає зупинення провадження у справі.
 
Крім того, зупинення провадження у цій справі порушує статтю 6 Конвенції у частині права на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку.
 
Отже, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кізік Анна Миколаївна, задовольнити.
 
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді: | І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець