ПОСТАНОВА                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
15 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 346/3009/22
провадження № 61-9970св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року у складі судді Третьякової І. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Фединяка В. Д., Максюти І. О.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.
2.            Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н. Ф., зареєстрований в реєстрі за № 756.
3.            Відповідно до вказаного договору вона передає у власність ОСОБА_2 належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2305 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі з земельними угіддями рілля - 0,0507 га, прибудинкова територія - 0,0777 га, рілля - 0,0814 га, капітальна - 0,0103 га, капітальна - 0,0103 га, кадастровий номер 2623288701:01:001:0486, що знаходиться в с. Шепарівці, взамін чого ОСОБА_2 зобов`язувався надавати їй довічне матеріальне забезпечення у вигляді харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги.
4.            Сторонами визначено, що обов`язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: 1) забезпечення її житлом, шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному будинку; 2) здійснення догляду та необхідної допомоги; 3) надання побутових послуг. Грошова оцінка зазначених в договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 3 000 гривень.
5.            Всупереч умов договору відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, не звертає уваги на її потреби, не забезпечує харчуванням, медикаментами та необхідною допомогою. 
6.            Зазначала, що відповідач взагалі не здійснює необхідний догляд та матеріальне забезпечення з моменту укладення договору, а саме від 07 листопада 2019 року.
7.            Через невиконання умов договору позивач намагалася розірвати договір довічного утримання в судовому порядку в листопаді 2020 року, звернувшись до суду з відповідним позовом, проте відповідач вибачився та запевнив, що в подальшому буде сумлінно виконувати покладені на нього договором обов`язки. Як наслідок, вона подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. 
8.            Враховуючи те, що ситуація не змінилась вона звернулась до суду і просила розірвати договір довічного утримання від 07 листопада 2019 року, укладений між нею та відповідачем.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
9.            Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, позов задоволено.
10.         Розірвано договір довічного утримання від 07 листопада 2019 року, укладений між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н. Ф., зареєстрований у реєстрі за № 754 від 07 листопада 2019 року.
11.         Вирішено питання щодо судових витрат.
12.         Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позивачкою доведено факт неналежного виконання відповідачем умов договору довічного утримання, що проявляється у вигляді відсутності відповідача на території України більше року та неможливості особисто здійснювати догляд та надавати допомогу позивачці, небажання останньої продовжувати договірні відносини через негативне ставлення до неї батьків відповідача та неприязні відносини між ними, звернення за допомогою в побутових питаннях та допомозі по господарству до сторонніх осіб (сусідів, односельців, медсестри тощо).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
13.         У липні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
14.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
15.         Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року № 930/0/226-23 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві.
16.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.
18.         Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначено застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 345/397/17, від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17 від 28 жовтня 2019 року у справі № 757/32769/15-ц, від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 (пункт 1 другої статті 389 ЦПК України).
19.         Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів щодо неналежного забезпечення позивача усім необхідним відповідно до умов договору, є помилковими. Заявник вказує, що позивач мала різноманітний раціон харчування, чистий одяг, необхідне лікування, у її помешканні завжди було прибирання та облагородження території домоволодіння, належним чином сплачувались комунальні послуги.
20.         Зазначає, що суди, вказуючи, серед іншого, у рішеннях те, що відповідач певний час перебуває за кордоном, не звернули уваги на положення статті 528 ЦК України, якою визначено, що виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу. Позивач отримувала необхідну допомогу як від відповідача, так і від його родичів.
21.         При цьому висновки судів щодо необхідності надання позивачу щомісячної грошової допомоги є помилковими, оскільки у договорі відсутній обов`язок надавати останній грошову допомогу, а є обов`язок забезпечувати житлом, здійснювати догляд, надавати побутові послуги, які сторони визначили вартістю 3 000 грн.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
22.         У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від ОСОБА_1 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23.         07 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н. Ф., зареєстрований в реєстрі за № 754 від 07 листопада 2019 року.
24.         Згідно з пунктом 1 договору ОСОБА_1 (відчужувачка) передає у власність ОСОБА_2 (набувач) належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2305 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі з земельними угіддями рілля - 0,0507 га, прибудинкова територія - 0,0777 га, рілля - 0,0814 га, капітальна - 0,0103 га, капітальна - 0,0103 га, кадастровий номер 2623288701:01:001:0486, що знаходиться в с. Шепарівці, взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується надавати ОСОБА_1 довічне матеріальне забезпечення у вигляді харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги.
25.         Згідно з пунктом 7 договору за згодою сторін обов`язок набувача майна по наданню відчужувачці довічного забезпечення визначається у вигляді:
забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному будинку;
здійснення догляду та необхідної допомоги;
надання побутових послуг.
Грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається в розмірі 3 000 грн.
Позиція Верховного Суду
26.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
27.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
28.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
29.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
30.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
31.         Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
32.         Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
33.         Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.
34.         Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності.
35.         Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
36.         Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України.
37.         Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
38.         Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.
39.         Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
40.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 не виконує обов`язки, визначені договором довічного утримання, не звертає уваги на її потреби і стан здоров`я, не здійснює матеріальне забезпечення, не здійснює її харчуванням, медикаментами та необхідною допомогою.
41.         Перевіривши доводи касаційної скарги, висновки судів щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки, визначені договором.
42.         Згідно з пунктом 7 договору за згодою сторін обов`язок набувача майна по наданню відчужувачці довічного забезпечення визначається у вигляді:
забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного по
життєвого проживання у відчужуваному будинку;
здійснення догляду та необхідної допомоги;
надання побутових послуг.
Грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається в розмірі 3 000 грн.
43.         Отже умовами договору довічного утримання визначені обов`язки відповідача щодо майнового забезпечення, так і немайнового, тобто обов`язки з догляду за позивачем.
44.         Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
45.         На заперечення доводів позивача відповідачем надано суду: 
відповідно до фіскальних чеків, наданих відповідачем, за період з 03 жовтня 2020 по 29 жовтня 2020 були придбані продукти харчування та засоби особистої гігієни на загальну суму 1 933 грн, медичні препарати на суму 192 грн, за 06 листопада 2020 року продукти харчування на суму 422 грн (а. с. 64-66);
копії розрахункових книжок за електричну енергію та використання природного газу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 за березень 2021 року - липень 2022 року (а. с.50-60);
фотографії з зображенням продуктів харчування, одягу, ліків, виконання робіт по господарству (а. с. 73-107).
46.         При цьому судами встановлено, що відповідач залишив територію України 17 лютого 2022 року (а. с. 131-133).
47.         Як вказувалось вище, пунктом 7 договору визначено, що грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається в розмірі 3 000 грн.
48.         Разом із тим, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів здійснення ним обов`язків, визначених договором, на суму 3 000 грн щомісяця з часу укладення договору (07 листопада 2019 року) по дату звернення ОСОБА_1 із позовом до суду (01 серпня 2022 року).
49.         При цьому колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій неправильно тлумачать умови договору щодо необхідності ОСОБА_2 кожного місяця сплачувати 3 000 грн позивачу, оскільки умовами договору (пунктом 7) визначено, що забезпечення щодо здійснення догляду та необхідної допомоги, наданої відповідачем, має бути у розмірі 3 000 грн й, відповідно, не передбачає надання вказаної суми безпосередньо позивачу, а визначає вартість такої допомоги щомісячно (продукти харчування, одяг, ліки тощо), проте, як вказано вище, відповідачем не надано доказів здійснення такої допомоги у вказаному розмірі з часу укладення договору і до звернення позивача до суду із вказаними вимогами.
50.         Також колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновку, зазначеного у постанові Верховного Суду від  20 лютого 2019 року у справі № 345/3897/17, у якому вказано, що «суди дійшли правильного висновку, що зобов`язання сторонами договору викладені так, що з них не випливає обов`язкове їх виконання особисто набувачем. Зміст зобов`язань має організаційний характер, зокрема, забезпечення прибирання не тотожно прибиранню особисто. Тому змістом зобов`язань набувача було забезпечення та організація надання послуг, які і надавались позивачці. Крім того, з актів цивільного законодавства та суті зобов`язань, визначених спадковими договорами, не випливає обов`язок набувача виконати зобов`язання особисто. Будь-яких доказів невиконання обов`язків, обумовлених спадковими договорами, позивачем не надано і не спростовано доводів відповідача про організацію надання необхідних послуг, які підтверджені показаннями свідків», оскільки відповідачем не надано доказів належного виконання умов договору його родичами як до від`їзду з України, так і після, тому відсутні підстави вважати, що суди попередніх інстанцій застосували нерелевантну практику Верховного Суду. 
51.         При цьому у справі № 345/3897/17 судами встановлено належне виконання договорів іншими особами, натомість у справі, яка переглядається, судами встановлено лише часткове епізодичне надання обумовленої договором допомоги.
52.         Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
53.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
54.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
55.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2.            Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович