ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 300/1912/23 пров. № А/857/9873/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Гуляка В.В., Носа С.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Кафарським В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                      в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-1), ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії №092850013338 від 17.02.2022 та зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 19.01.2022, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), з урахуванням стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 01.09.1982 по 11.03.1986, з 29.04.1986 по 30.06.1986, з 05.08.1986 по 17.11.1986, з 20.11.1986 по 17.12.1988, до стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 28.07.1992 по 31.01.1996, з 01.04.1996 по 31.01.1997, з 01.03.1997 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 20.04.2000 та до страхового стажу і стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04.2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення, зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону №1058 наступні періоди роботи, а саме : страхового стажу : з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04. 2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020, за Списком №1 : з 28.07.1992 по 31.01.1996, з 01.04.1996 по 31.01.1997, з 01.03.1997 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 20.04.2000, за Списком №2 : з 01.09.1982 по 11.03.1986, з 29.04.1986 по 30.06.1986, з 05.08.1986 по 17.11.1986, з 20.11.1986 по 17.12.1988, з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04. 2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020 та зобов`язано відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 10.02.2022, за результатами розгляду якої було прийнято оспорюване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення вимоги щодо ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, яке було прийняте ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, в якому зазначено, що страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 9 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 3 роки 6 місяців 19 днів.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач 10.02.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, після реєстрації якої та сканування копій наданих до неї документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
17.02.2022 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №092850013338 від 17.02.2022.
Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оспорюваного рішення та наявності підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу. Разом з тим, в частині вимоги позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити з 19.01.2022 йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд першої інстанції вважав, що належним та ефективним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання повторно розглянути пенсійним органом заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої було прийнято оспорюване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон №1058.
Статтею 8 Закону №1058 передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
За змістом ст.5 Закону №1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Статтею 26 Закону №1058 встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.
Водночас, частиною першою статті 114 Закону №1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно ч.2 ст.114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відтак, обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058 є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.
Статтею 24 Закону №1058 встановлено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ України відповідно до вимог Закону №1058 за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом №1058.
Статтею 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст.62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказана норма кореспондується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна норма передбачена також Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), якою регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).
Відповідно до п.2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться : відомості про працівника : прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно п.2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме : за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Списки №1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991. Якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991. Якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, з 16.03.2003 по 23.06.2016 - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, після 24.06.2016, застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016.
Посади “помічник бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ”, “бурильник експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ” передбачені Списком №2 в розділі XIII “Буріння, видобуток та переробка нафти та газу, переробка вугілля та сланцю”, підрозділ 1 “Буріння”, пункт А “Робітники”, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, Списком №2 в розділі XII “Буріння, видобуток та переробка нафти та газу, переробка вугілля та сланцю”, код КП 2130100а-11297, затвердженим постановами Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 та Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, Списком №2 у розділі XII “Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, перероблення вугілля та сланцю”, код КП 12.1а, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.
Посада “інженер по бурінню” передбачена Списком №2 у розділі XIII “Буріння, видобуток та переробка нафти та газу, переробка вугілля та сланцю”, підрозділ 1 “Буріння”, пункт Б “Інженерно-технічні працівники”, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, Списком №2 в розділі XII “Буріння, видобуток та переробка нафти та газу, переробка вугілля та сланцю”, код КП 2130100б-22247, затвердженим постановами Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 та Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, Списком №2 в розділі XII “Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, перероблення вугілля та сланцю”, код КП 12.1б, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.
Посада “підземний бурильник” передбачена Списком №1 в розділі І “Гірничі роботи”, підрозділ 1 “Підземні роботи”, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, Списком №1 в розділі І “Гірничі роботи”, підрозділ 1 “Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень”, пункт А “Всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах”, код КП 1010100а, затвердженим постановами Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 та Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, Списком №1, розділ І “Гірничі роботи”, підрозділ 1 “Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень”, код КП 1.1а “усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.06.1985, ОСОБА_1 у період з 21.08.1982 по 30.06.1986 навчався у Дрогобицькому нафтовому технікумі за денною формою навчання по спеціальності “Буріння нафтових і газових свердловин”. Під час навчання проходив практику у період з 27.05.1985 по 31.10.1985 помічником бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання “Кримгеологія”, а з 12.03.1986 по 28.04.1986 на аналогічній посаді у Надвірнянському управлінні бурових робіт. Після завершення навчання з 05.08.1986 був прийнятий на посаду помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у Хрестищенське управління бурових робіт, з якого 17.11.1986 був звільнений у зв`язку з призовом в ряди Радянської Армії. З 20.11.1986 по 17.12.1988 проходив військову службу. Одразу, по поверненню з військової служби, з 08.02.1989 був прийнятий у Надвірнянське УБР на попередню посаду - помічника бурильника, де пропрацював до 27.04.1989, а з 28.04.1989 був переведений бурильником експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, де пропрацював до 08.07.1992. З 28.07.1992 по 31.03.1999 працював бурильником з повним робочим днем під землею в Калуському гірничому цеху шахто будівельного тресту “Центрошахторудбуд” (пізніше - Калуське державне підприємство “Шахтобуд”), з 01.04.1999 по 20.04.2000 - підземним бурильником з повним робочим днем під землею у ДП “Мужіївський золотополіметалевий рудник”, з 05.10.2004 по 19.12.2008 - помічником бурильника, бурильником експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у ТОВ “ЗапСиббурнефть”, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 р. по 01.04.2017 - бурильником експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у ТзОВ “МУН-Технологія”, з 02.04.2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020 - інженером по бурінню у ТзОВ “Техносервіс і К”.
Згідно фактичних обставин справи до спірних періодів роботи позивача відносяться : загальний стаж : з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04. 2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020; за Списком №2 : з 01.09.1982 по 11.03.1986, з 29.04.1986 по 30.06.1986, з 05.08.1986 по 17.11.1986, з 20.11.1986 по 17.12.1988, з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04. 2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020; за Списком №1 : з 28.07.1992 по 31.01.1996, з 01.04.1996 по 31.01.1997, з 01.03.1997 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 20.04.2000.
Відповідно до статті 38 Закону України “Про професійно-технічну освіту”, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
За змістом пункту 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 (чинного на час навчання позивача за фахом), крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також : згідно пункту “з” - навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т.д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та з перекваліфікації.
При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по віку та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти “а”, “б” пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника членам їх сімей, а також пенсій по старості працівницям підприємств текстильної промисловості (підпункт “в” пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах “к” і “л”, прирівнюються за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті “з”, прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 навчався у Дрогобицькому нафтовому технікумі за денною формою навчання за спеціальністю “Буріння нафтових і газових свердловин” у період з 01.09.1982 по 30.06.1986, після чого йому було видано відповідний диплом, що підтверджується архівною довідкою №35 від 18.11.2021, виданою Державним вищим навчальним закладом “Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу”.
Отже, працевлаштування за професією особою після завершення навчання надає право для зарахування періоду навчання у професійно-технічних училищах до пільгового стажу за Списком № 2.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач після навчання за фахом працював у період з 05.08.1986 по 17.11.1986 (03 місяці 13 днів) помічником бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у Хрестищенському управлінні бурових робіт, тобто на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а тому період навчання з 01.09.1982 по 30.06.1986 підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.8 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких Законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби”), час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або обіймала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
У період з 20.11.1986 по 17.12.1988 (02 роки 28 днів) позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується довідкою №7/815 від 05.10.2021, виданою Калуським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки та записом №09 його трудової книжки.
Оскільки на момент призову на військову службу ОСОБА_1 працював помічником бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у Хрестищенське управління бурових робіт, тому він має право на зарахування військової служби до стажу роботи за Списком № 2.
Інші спірні періоди пільгового та загального стажу роботи позивача підтверджуються наявними у матеріалах справи архівними довідками, копіями виписок, копіями довідок, копіями наказів, матеріалами атестації робочих місць, копіями звітів проведення спеціальної оцінки умов праці, копіями трудових договорів.
Судом встановлено, що періоди роботи з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04.2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020 відповідач-2 не зарахував до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували сплату страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД за періоди роботи на території російської федерації.
Суд першої інстанції вірно встановив, що записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10.06.1985 підтверджується, що позивач, у період з 05.10.2004 по 19.12.2008 працював помічником бурильника, бурильником експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у ТзОВ “ЗапСиббурнефть”, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017 - бурильником експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ у ТзОВ “МУН-Технологія”, з 02.04.2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020 - інженером по бурінню у ТзОВ “Техносервіс і К”.
Частиною другою статті 4 Закону №1058 визначено, що у разі, коли міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 цієї Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відтак, наведеними положеннями вищевказаних Угод передбачено, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 по справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 по справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 по справі №226/1994/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Суд касаційної інстанції при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність відмови пенсійного органу зарахувати періоди роботи позивача з 05.10.2004 по 19.12.2008, з 04.04.2009 по 01.05.2013, з 02.05.2013 по 01.04.2017, з 02.04.2017 по 15.10.2019, з 16.11.2019 по 17.02.2020 до його загального страхового стажу, оскільки несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати його право на соціальний захист.
Водночас, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач має право у разі виникнення певних сумнівів у достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися з відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.
У той же час, відповідачем не надано суду жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до його страхового стажу спірних періодів роботи.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного рішення, наявності підстав для його скасування та зарахування спірних періодів роботи позивача.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити з 19.01.2022 позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно ч.5 ст.45 Закону №1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
На виконання вищевказаних норм Закону №1058, постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 було затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до п.п.1-3 п.4.2 розділу ІV Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Згідно п.4.3 розділу ІV Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до абз.1 п.4.7 розділу ІV Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Суд першої інстанції вірно вказав, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.
При цьому, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.
В оспорюваному рішенні відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача необхідного стажу роботи для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників та з цієї підстави відмовив у призначенні йому пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону №1058.
Відтак, з наведеного рішення слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та додані до неї документи надав оцінку лише одній з обов`язкових умов, необхідних для призначення зазначеної пенсії, а саме наявності стажу роботи на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, за результатами атестації робочих місць не менше 12 років 6 місяців.
Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 по справі №233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 по справі №818/985/18 та від 26.12.2019 по справі №810/637/18.
Системний аналіз приведених вище норм Закону №1058 та Порядку №22-1 дає підстави дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.
Як зазначалось вище, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 по справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої було прийнято оспорюване рішення та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року по справі №300/1912/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. П. Нос