КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Єдиний унікальний номер справи № 760/21614/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11611/2023
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
31 жовтня 2023 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,
встановив:
 
У жовтні 2020 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав та обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електроенергії.
Відповідач  ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії.
Відповідно до п. 19 Правил розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно із п. 48 ПКЕЕН споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.
За результатами аналізу оплат позивач з`ясував, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості, внаслідок чого заборгованість станом 01 січня 2019 року на контрольних показниках 043710 кВт за спожиту електричну енергію становить 9 045,18 грн.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних складає 11 179,72 грн.
Посилаючись на те, що станом на 01 вересня 2020 року сума заборгованості не сплачена, позивач просив суд стягнути з відповідача 11 179,72 грн, з яких: 9045,18 грн заборгованості за спожиту електроенергію та 2 134,54 грн річних та інфляційної складової.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що факт відсутності письмового договору про надання послуг сам по собі не може бути підставною для звільнення відповідача від сплати вартості цих послуг. Зазначає, що відповідач є споживачем послуг за вказаною адресою, оскільки там зареєстровано місце його проживання. При цьому, будь-яких звернень щодо ненадання чи неналежного надання послуг від нього не надходило. Вказує також, що у позивача станом на час розгляду справи у суді першої інстанції були відсутні докази щодо існування інших споживачів послуг за вказаною адресою.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлений строк не скористався.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 11 179,72 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач не надав суду доказів того, що відповідач є споживачем послуг, а також власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з п. 1 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року /чинних на момент виникнення спірних правовідносин/ ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками.
Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.
Пунктом 48 Правил передбачено відповідальність споживача за прострочення терміну внесення платежів зв електричну енергію.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, у тому числі, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг.
Частиною 2 ст.7 Закону встановлено обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1  зареєстрований за адресою:   АДРЕСА_2 .
Вказане підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 13441470 від 05 листопада 2020 року (а.с. 33).
А відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг за вказаною адресою. Будь-які докази того, що ОСОБА_1 заперечував щодо обсягу та якості наданих послуг у матеріалах справи відсутні. 
Колегія суддів також не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неможливості задоволення позовних вимог лише до одного відповідача за встановленого факту реєстрації у квартирі інших осіб.
Так, відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва окрім відповідача, у зазначеній квартирі, в якій позивачем надаються послуги з електропостачання, зареєстрований також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з електропостачання підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості вимагати від інших співвласників (чи користувачів) майна відшкодування таких витрат.
Відповідно до розрахунку боргу за спожиту електроенергію о/р 07008505310, за вказаною адресою утворилася заборгованість за надані послуги електропостачання за період часу з вересня 2017 року до вересня 2020 року у сумі 11 179,72 грн, з яких: 9045,18 грн заборгованості за спожиту електроенергію та 2 134,54 грн річних та інфляційної складової (а.с. 5). Розмір заборгованості додатково підтверджується наданим позивачем особовою карткою споживача, в якій відображені усі нарахування та оплати за відповідний період(а.с. 13-18). 
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, що суд першої інстанції у повному обсязі не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не повною мірою відповідає нормам матеріального та процесуального права. Тому колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі  5255 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» задовольнити.
Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 травня2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»за період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2020 року 9045,18 грн заборгованості за спожиту електроенергію та 2 134,54 грн річних та інфляційної складової, а всього - 11 179 (одинадцять тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень 72 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»судовий збір у розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Реквізити сторін:
ОСОБА_1 :   АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;
приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі»: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20, ЄДРПОУ 41946011.
 
Головуючий:                                                                                              М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                      Н.В. Поліщук
 
В.В. Соколова