КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 грудня 2023 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/18864/20
номер провадження 22-ц/824/14795/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник відповідача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року /суддя Савлук Т.В./, 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Органи опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Органи опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод спілкуванні з онуком шляхом встановлення порядку участі бабусі у вихованні та спілкуванні з онуком, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогами:
- зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок участі бабусі у вихованні дитини - онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- спілкуватись з онуком без присутності батька ОСОБА_4 , раз на місяць в суботу по шість годин в день з 10 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., в тому числі за місцем проживання онука у м. Києві, з можливістю прогулянок по місту і відвідувань закладів культури з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування;
- спільно з онуком щороку відвідувати на поминальні дні місце поховання його матері ОСОБА_6 ;
- мати побачення з онуком в дошкільному та шкільному закладі освіти під час проведення свят, організованих вихователями або адміністрацією цього закладу;
- на шкільних канікулах: в зимові канікули щороку за місцем її проживання протягом неділі, яка припадає на християнське Різдво, без присутності батька, влітку - один місяць літніх канікул за місцем її проживання, в умовах присадибної ділянки, свого будинку, свіжого повітря, свого саду, городу, близькості моря для оздоровлення дитини;
- раз на день спілкуватися з онуком із застосуванням телефонного зв`язку, в тому числі із застосуванням відеозв`язку та інших технічних засобів електронної пошти;
- дозволити їй отримувати інформацію про стан здоров`я онука від сімейного лікаря та за місцем його навчання.
Рішенням  Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с. 235-243/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши вимоги позову.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що фактичною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 стали недобросовісні дії відповідача, який систематично приховував своє фактичне місце проживання, відмовляючись надавати відомості органам опіки та піклування, які виконували судове рішення. Такі дії відповідача мали місце задовго до запровадження воєнного стану, що у свою чергу, не може бути правовою підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Позовні вимоги мають комплексний характер, а саме, крім особистих зустрічей, можливість спілкування за допомогою засобів зв`язку, Інтернету, тощо. Такі способи участі позивача у вихованні онука, ніяким чином не обмежені умовами воєнного стану та тимчасовим знаходженням онука за кордоном. Також вказував, що статтею 192 ЦПК України чітко визначено порядок подачі будь-яких письмових пояснень. Відповідач та його представник, у встановлені терміни таким правом не скористалися, а тому, суд першої інстанції не мав процесуального права відображати їх пояснення, подані з порушенням порядку.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку з віддаленістю його місця проживання - м. Бровари, яке у зв`язку з відсутністю технічної можливості апеляційним судом залишено без розгляду.
Жодних письмових заяв, клопотань або доповнень до апеляційної скарги не подавав.
ОСОБА_2 звернулась з заявою  про підтримку апеляційної скарги, посилаючись на норми Декларації прав дитини, позитивний висновок органів опіки за її місцем проживання, наполягала на перешкоджанні відповідачем у спілкуванні з онуком, приховуванні місця проживання онука, наполягала на законному праві участі у вихованні онука.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності апелянта та її представника, третіх осіб, у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що з 10 липня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».
Під час спільного проживання у подружжя народився - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть видане Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. (а.с. 13 том 1)
ОСОБА_2 є матір`ю померлої ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Відмовляючи у позовних вимогах, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 263 СК України про тек, що спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України.
За змістом статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Положеннями частини п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: "системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні".
Аналогічне положення викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18).
17 березня 2021 року (вих.№964) Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації листом повідомила про те, що відповідно до вимог пункту 73, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, статей 159, 263 Сімейного кодексу України Службою вживаються передбачені чинним законодавством заходи для підготовки та подальшого направлення на адресу суду письмового висновку про усунення перешкод у спілкуванні з онуком. (а.с.112 т.1)
28 травня 2021 року (вих.№1860) Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації листом повідомила про наступне, що відповідно до вимог пункту 73, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, статей 159, 263 Сімейного кодексу України Службою були вжитті передбачені чинним законодавством заходи для підготовки та подальшого направлення на адресу суду письмового висновку про усунення перешкод у спілкуванні з онуком.
Після з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення, а саме: за заявою батька дитини ОСОБА_4 від 19 травня 2021 року було встановлено, що дитина разом з ним проживає в Дніпровському районі м. Києва, повну адресу свого місця проживання батько не повідомив в цілях безпеки дитини, тому провести необхідну роботу для підготовки матеріалів на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації не є можливим. (а.с.248 т.1)
22 грудня 2022 року (вих.№103/7022/41/1 ) Органом опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації складено Висновок щодо участі бабусі у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії №19 від 14 грудня 2022 року). (а.с. 193-194 т.2)
За змістом наданого Висновку Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації встановлено наступні обставини.
23 грудня 2020 року постановою Запорізького апеляційного суду прийнято рішення щодо проживання малолітнього ОСОБА_5 , 2014 р.н., з батьком ОСОБА_4 , та підтверджено Верховним судом України. Мати дитини ОСОБА_6 померла у 2016 році. Батько дитини ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5 , 2014 р.н., зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , спеціалісти служби у справах дітей та сім`ї двічі намагалися потрапити до квартири, але двері ніхто не відчиняв, зі слів сусідів, батько з сином за вказаною адресою не проживають, будь-який зв`язок з ними відсутній.
Бабуся дитини, ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на тимчасово окупованій території, на зв`язок не виходить, на даний час громадянка ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва щодо участі у спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_5 .
Приймаючи до уваги вищезазначене, орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання визначення годин спілкування бабусі ОСОБА_2 з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дитина на даний час не мешкає за місцем проживання. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану в Україні.
Таким чином, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, орган опіки та піклування не направив до суду представника для участі в судовому засіданні, не подав до суду письмові пояснення по суті предмету спору та не виконав вимоги статі 19 Сімейного кодексу України щодо обов`язку надати письмовий висновок для розв`язання спору з порушених в судовому порядку питань.
Під час розгляду справи, враховуючи надані відповідачем письмові пояснення, судом встановлено, що на початку запровадження в Україні воєнного стану відповідач разом з сином перебувають за кордоном, повернення дитини в Україну може нести загрозу її життю та здоров`ю. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розглянути спірні питання щодо участі бабусі у вихованні та спілкуванні з онуком можливо лише після припинення дії воєнного стану в Україні.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що фактичною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стали недобросовісні дії відповідача, який систематично приховував своє фактичне місце проживання, такі дії мали місце задовго до запровадження воєнного стану, що у свою чергу, не може бути правовою підставою для відмови у задоволені позовних вимог, апеляційним судом відхиляються з огляду на об`єктивну неможливість задоволення заявлених позовних вимог, які позивач не змінювала з 2020 року попри істотну зміну обставин.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Сторонами не заперечується, що бабуся проживає на окупованій території, яким чином буде здійснюватися зв`язок, чи не нашкодить це інтересам дитини, яка проживає з батьком за кордоном, з урахуванням введеного військового стану, суду не можливо оцінити, оскільки позивачем не надано таких даних.
Так, позивачем ставляться вимоги спілкуватись з онуком без присутності батька ОСОБА_4 , раз на місяць в суботу по шість годин в день з 10 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., в тому числі за місцем проживання онука у м. Києві, з можливістю прогулянок по місту і відвідувань закладів культури з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування. Мати побачення з онуком в дошкільному та шкільному закладі освіти під час проведення свят, організованих вихователями або адміністрацією цього закладу; дозволити їй отримувати інформацію про стан здоров`я онука від сімейного лікаря та за місцем його навчання.
Встановлено, що дитина не проживає у м. Києві, жодних даних про те, що позивач має змогу виїхати за кордон для таких зустрічей, не надано.
Також у вимогах міститься прохання спільно з онуком щороку відвідувати на поминальні дні місце поховання його матері ОСОБА_6 , даних про те, де знаходиться поховання не надано, вірогідніше воно знаходиться на окупованій території, що буде суперечити безпеці дитини.
Також вимогами позову є зустрічі на шкільних канікулах: в зимові канікули щороку за місцем її проживання протягом неділі, яка припадає на християнське Різдво, без присутності батька, влітку - один місяць літніх канікул за місцем її проживання, в умовах присадибної ділянки, свого будинку, свіжого повітря, свого саду, городу, близькості моря для оздоровлення дитини, що, з урахуванням війни та окупованої території, буде суперечити безпеці дитини.
Вимогами позову є і спілкування раз на день з онуком із застосуванням телефонного зв`язку, в тому числі із застосуванням відеозв`язку та інших технічних засобів електронної пошти, проте, жодних даних яким чином за допомогою яких каналів зв`язку з окупованою територією та чи буде це безпечно, позивачем не надано.
Отже, наполягаючи на законному праві участі у вихованні онука, позивач не вказує безпечні способи реалізації такого виховання, з урахуванням найкращих інтересів дитини та безпеки.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, без врахування зміни істотних обставин справи під час її розгляду - воєнного стану, окупації місця проживання бабусі та виїзду дитини за кордон.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року - залишити без задоволення.  
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року - залишити без змін.  
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: