Справа №355/440/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/11922/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
26 жовтня  2023  року                                                                                                місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В., 
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2023 позивач звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрати на утримання дитини. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції Київської області за актовим записом № 57 було зареєстровано її шлюб із відповідачем у даній справі. 21 січня 2011 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб було розірвано. Від спільного сумісного подружнього життя сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка весь час проживає з позивачкою. 14 лютого 2023 року рішенням Баришівського районного суду Київської області з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення навчання. На даний час їхній донці, ОСОБА_3 , виповнилося 18 років, вона є студенткою денної форми навчання ОС «Бакалавр» 2 курсу економічного факультету спеціальність «Економіка» Національного університету біоресурсів і природокористування України ІV рівня акредитації, та у зв`язку з навчанням не може влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Дата вступу до університету - 01.09.2021 року, дата закінчення - 30.06.2025 року. Позивач несе додаткові витрати на навчання спільної з відповідачем дитини. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини. З метою нормального розвитку дитини вона змушена була придбати гаджет - ноутбук « HONOR M» , вартістю 25 999 грн., комплексний пакет «Налаштування ПК ПЛАТИНУМ», вартістю 1 248 грн, УПЗ «AWAX» блокувальник реклами для 1 пристрою на 24 місяці вартістю 169 грн, ЕПЗ ESET NOD32 Antivirus (2 ПК - 2 року) вартістю 581 грн, «Кіно» на 3 місяці «Стартовий пакет» «SWEET/ Т?» вартістю 201 грн. Загалом, сума додаткових витрат складає 28 198 грн, для проведення вимушеного онлайн навчання в Україні. Позивач вважає за необхідне розділити цю суму порівну між нею та відповідачем. 
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року позов залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.
27.07.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від імені представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який не було підписано електронним ключем.
Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
В даному випадку відзив від імені представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не підписане електронним цифровим підписом, відтак у суду немає можливості ідентифікувати, хто саме направив такий відзив.
З врахуванням вищевказаного, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для прийняття вищевказаного відзиву.
В судове засідання 26.10.2023 року сторони по справі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом встановлено, що 21 січня 2011 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 10).
27 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київської області за актовим записом №80 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Від спільного сумісного подружнього життя сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 8).
14 лютого 2023 року рішенням Баришівського районного суду Київської області з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення навчання (а.с. 11).
На даний час донці сторін, ОСОБА_3 , виповнилося 18 років, вона є студенткою денної форми навчання ОС «Бакалавр» 2 курсу економічного факультету спеціальність «Економіка» Національного університету біоресурсів і природокористування України ІV рівня акредитації, що підтверджується договором № ЕП 21197 6 від 11 серпня 2021 року про навчання у закладі вищої освіти, договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 11.08.2021р. (а.с. 12-17).
22.09.2022р. позивачкою було придбано гаджет - ноутбук « HONOR M», вартістю 25 999 грн., комплексний пакет «Налаштування ПК ПЛАТИНУМ», вартістю 1 248 грн, УПЗ «AWAX» блокувальник реклами для 1 пристрою на 24 місяці вартістю 169 грн, ЕПЗ ESET NOD32 Antivirus (2 ПК - 2 року) вартістю 581 грн, «Кіно» на 3 місяці «Стартовий пакет» «SWEET/ Т?» вартістю 201 грн. на загальну суму 28 198 грн, що підтверджується копією квитанції та нарядом замовлення № Т008-0004878580 (а.с. 18-19).
04 листопада 2016 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 34).
Від даного шлюбу відповідач ОСОБА_2 має малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 35).
Згідно довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайгер», ОСОБА_2 працює охоронцем у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тайгер» з посадовим окладом 6 700,00 грн. (а.с. 37).
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_9 , остання не працює (а.с. 36).
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки витрати, які було понесено позивачем на дитину, не є додатковими витратами у розумінні вимог ст..185 СК України. Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач скористалась своїм правом в частині стягнення аліментів, у разі коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, що передбачено ст. ст. 198-200 СК України.
Викладені у апеляційній скарзі доводи позивача фактично  повторюють його позицію, висловлену у суді першої інстанції. Таким доводам суд першої інстанції вже надав належну правову оцінку, з якою погоджується і апеляційний суд.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Зважаючи на наведене, у апеляційного суду відсутній обов`язок повторного зазначення тих висновків, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, і з якими в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ст.. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
В своєму рішенні суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.
Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.
Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилалася на те, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах.
Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею у зв`язку з навчанням доньки в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, а саме на придбання ноутбука, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини.
Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
З огляду на вищевказані положення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно того, що заявлені позивачем витрати не можуть вважатися додатковими. 
Серед іншого в своїй апеляційній скарзі апелянт зазначала про необхідність додаткових витрат на дитину обумовлена здійсненням дистанційного навчання дитини, в той же час  жодних доказів з цього приводу до суду не надала. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько