УХВАЛА
Іменем України
 
07 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 707/272/23
провадження № 61-16388ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області                від 03 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду                   від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                           АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Позов обґрунтовано тим, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та                       ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № CSІРGК00000271, який посвідчено                      приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Старовойтовим О. С. за № 1542.
04 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. було видано виконавчий напис за № 2838 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у                         розмірі 1 261 340,81 грн. Крім того, 31 серпня 2016 року було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, який було забезпечено договором іпотеки № CSІРGК00000271. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та                     ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року в сумі 22 472,07 доларів США, що еквівалентно 462 475,15 грн. 
Вказувала, що у приватного виконавця Недоступа Д. М. на виконанні вже перебуває відкрите виконавче провадження № 70753801 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, який в свою чергу був забезпечений іпотекою. Позивач вважає виконавчий напис протиправним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено графік платежів та детально не вивчено дані бухгалтерського обліку, не повідомлено позивача про розмір заборгованості, та загалом про факт звернення до нього із заявою про вчинення виконавчого напису, також виконавчий напис видано після проходження трьох років з дня виникнення права вимоги. З огляду на вказане, позивач вважає, що в даному випадку створюються умови для подвійного стягнення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу                Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за №2838, про стягнення з                    ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 261 340,81 грн, а також здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 квітня                 2023 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис від 04 жовтня               2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., за № 2838 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 1 261 340,81 грн, таким, що не підлягає виконанню. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8 073,60 грн.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 квітня                  2023 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінено, зменшивши їх розмір з 7 000,00 грн до 5 800,00 грн.
Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати                                         на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі                  4 000,00 грн.
В частині вирішення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та не переглядалось в апеляційному порядку.   
16 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 квітня                  2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня                  2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.   
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення попередніх інстанцій в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» витрат на професійну правничу допомогу ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи. Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу судом не було взято до уваги те, що відповідачем не було надано належних доказів оплати послуг за договором про надання правової допомоги адвокатом.   
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною третьою, восьмою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Апеляційним судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді здійснювалося адвокатом.  
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду подано: договір про надання правничої допомоги №17/22 від 11 лютого    2022 року та акт приймання-передачі послуг (наданої правничої допомоги) за договором №17/22 від 11 лютого 2022 року про надання правничої допомоги від 23 березня 2021 року, у якому міститься детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на суму 7 000,00 грн.
Обсяг зазначених документів свідчить про те, що ОСОБА_1 реально отримала послуги адвоката у цій справі.
 
Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено                    (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного               цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц (провадження № 61-11695св19) зазначено, що беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом було враховано такі обставини як складність цієї справи; тривалість участі представників позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції. Отже, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг).                З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем у справі, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір -обґрунтованим.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Процесуальним законодавством передбачений механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.
У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження                № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Тож, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердила такі витрати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .  
 
Апеляційний суд, урахувавши положення частини другої статті 141 ЦПК України, взявши до уваги складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, дослідивши пропорційність понесених заявником витрат на правничу допомогу до предмета спору, дійшов правильного висновку про зменшення розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та наявності підстав для стягнення з банку на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції. 
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до незгоди з установленими апеляційним судом обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Отже, оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині є законними та обґрунтованими, постановлені із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.
Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.
Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниє підстави для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                  Є. В. Петров 

А. І. Грушицький 

І. В. Литвиненко