ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
           
20 листопада 2023 року
м. Київ

справа № 205/6417/15-ц
провадження № 61-4423св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи: 
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 
 
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
особа, яка подала заяву про заміну стягувача,- Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 рокуПублічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -                              ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2011 року                               № 310006029529004 у розмірі 119 900,24 грн.
 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня          2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2011 року № 310006029529004 у розмірі 119 900,24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах у справі № 205/6417/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі № 205/6417/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі у справі                      № 205/6417/15-ц, виданому Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2016 року позовні вимоги                           ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь                             ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 310006029529004                  від 21 вересня 2011 року в сумі 119 900,24 грн та судові витрати. 
 
За договором про відступлення прав вимоги № 2258/К від 15 червня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до позичальників, зокрема, за кредитним договором № 310006029529004                                      від 21 вересня 2011 року, укладеним з ОСОБА_1 . 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а наведені нею підстави для поновлення строку суд визнав неповажними.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів
 
21 березня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду                            м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права. Незважаючи на це, апеляційний суд обмежив її право у доступі до правосуддя. 
 
Зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску нею процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, не звернувши при цьому уваги, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, процесуальні строки на апеляційне оскарження судового рішення продовжуються на строк дії карантину. 
 
Провадження в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року у справі за заявою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою відкриття касаційного провадження є частина друга статті 389 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2023 року відзив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року залишено без  розгляду та повернуто заявникові на підставі статті 183 ЦПК України.
 
У червні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду                                        м. Дніпропетровська від 04 січня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2011 року № 310006029529004 у розмірі 119 900,24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 2258/К від 15 червня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги до позичальників, зокрема за кредитним договором № 310006029529004                               від 21 вересня 2011 року, укладеним з ОСОБА_1 . 
 
У листопаді 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах у справі № 205/6417/15-ц за позовом                        ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі № 205/6417/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. 
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду  м. Дніпропетровська                                від 29 серпня 2022 року залишено без руху з наданням строку - десять днів з дня вручення копії ухвали, для надання нової (з усуненими недоліками) апеляційної скарги (з уточненням найменування суду, до якого подається скарга, із зазначенням в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість ухвали суду) з її копіями, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та доказів сплати судового збору.
 
Роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк, будуть застосовані наслідки, передбачені статтями 185, 357 ЦПК України.
 
10 листопада 2022 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, одночасно з квитанцією про сплату судового збору у розмірі 496,20 грн.
 
Тобто недоліки апеляційної скарги усунуто не повністю.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська               від 29 серпня 2022 року визнано неподаною та повернуто скаржниці на підставі статей 185, 357 ЦПК України.
 
23 січня 2023 року  ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня              2022 року. Заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції заявницею подано не було.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська                          від 29 серпня 2022 року залишено без руху, заявниці надано строк для подачі обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
 
21 лютого 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання, в якому ОСОБА_1 просила поновити провадження в справі, посилаючись на карантинні обмеження. 
 
Інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції заявниця не вказувала. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
За частиною першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами) у учасника справи, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
 
У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку підстав, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Разом з тим, з наведених норм випливає, що вони мають стосуватися того учасника справи, який або від імені якого ініціюється відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
 
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
 
Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою («Воловік проти України», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).
 
При цьому колегія суддів звертає увагу, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною відповідних процесуальних дій.
 
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 грудня                      2021 року у справі № 756/10191/20 (провадження № 61-10617св21), від 26 квітня 2022 року в справі № 289/725/21 (провадження № 61-19152св21).
 
Встановивши, що вимоги ухвали суду апеляційної інстанції щодо надання належних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року заявником не надано, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, що встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.
 
Доводи касаційної скарги заявника про обмеження її в праві доступі до правосуддя, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року). 
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження судового рішення є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ (постанова Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 164/2138/19, провадження                  № 61-21124св21).
 
Зважаючи на викладене, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а наведені заявником підстави для поновлення цього строку обґрунтовано визнані судом неповажними. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,                а оскаржувану ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       В. В. Сердюк

С. О. Карпенко 

І. М. Фаловська