Справа № 162/52/23 	Головуючий у 1 інстанції: Савич А. С. 	
Провадження № 22-ц/802/877/23  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 жовтня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15 червня 2023 року, 
В С Т А Н О В И В :
В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 07.11.2022 замовив у ФОП ОСОБА_2 , через переписку Viber з представником за відповідним номером товар: ОСОБА_3 поршневого двигуна внутрішнього згорання, в комплекті з 2 шт, за ціною 11740 гривень. Придбання товару підтверджується квитанцією про сплату грошових коштів Р24А461208414D48243 від 07.11.2022, загальна вартість товару становила 11740,00 гривень. 11.11.2022 після отримання товару, позивачу стало зрозуміло, що куплений виріб не підходить йому по характеристиках, а саме: за формою, габаритами та розмірами певних частин і в зв`язку з цим не може бути використаний ним за призначенням. 12.11.2022 позивач повідомив продавця про те, що деталь йому не підходить і він має намір повернути товар і розірвати договір купівлі-продажу. 18.11.2022 після надання продавцю фотографій, котрі доводили, що запчастини не підходять йому по розмірах та габаритах, продавцю було повернуто товар за реквізитами, вказаними продавцем. Разом із запчастинам, до відправлення позивачем додано також заяву про вимогу повернути кошти за повернутий товар. В заяві було вказано причини повернення, його реквізити для повернення коштів та факт того, що товар ним не використовувався, що збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики і повноту комплектації. 24.11.2022 продавець після перевірки товару, забрав його з відділення транспортної компанії «Нова Пошта». Продавець не мав до позивача ніяких претензій щодо стану та вигляду автозапчастин, цілісності упакування та повноти комплектації повернутого товару. На письмову претензію, направлену позивачем разом з товаром, продавець декілька разів ухилявся від конкретної відповіді. Продавець не називав точної причини затримки в поверненні коштів, а з часом повідомив, що кошти повертати не буде, через те, що повернутий товар був у неналежному стані, хоча на момент повернення та впродовж місяця після повернення не повідомляв жодних претензій щодо стану повернутого товару. Про стан товару, перед відправкою, можуть також свідчити фотографії, які позивач зробив перед відправкою товару продавцю. Після чого звернувся в поліцію, заяву зареєстровано № 2169 від 22.12.2022, працівниками поліції було проведено перевірку та 31.12.2022 було складено довідку з рекомендацією звернутись до суду.
Крім того, позивач зазначає, що зазнав значної моральної шкоди, що полягає в душевних хвилюваннях, погіршенні стосунків з оточуючими і як наслідок погіршення його здоров`я, адже він дуже сильно хвилювався через цю стресову ситуацію, спілкування з не доброчесним продавцем відчувались як знущання, приниження його честі та гідності. Також через спір він змушений був звертатись до юристів за оплатною правовою допомогою та до суду, що також негативно позначилось на його майновому стані. Він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, багаторазово звертався до відповідача, як усно, шляхом телефонних розмов, так і письмово. Внаслідок неправомірних дій відповідача погіршився його фізичний стан, почав відчувати головні болі, підвищення тиску, нервове напруження. Спричинену шкоду оцінює в 3000,00 гривень. Крім того, продавцем чіткі терміни повернення грошей не були повідомлені, а ним за акцентовані, просить першим днем затримки в повернені коштів рахувати день, коли продавець забрав товар у відділенні торгової компанії «Нова пошта», а саме: 24.11.2022. 
Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 : вартість неякісного товару в розмірі 11740,00 грн; суму моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн; суму неустойки за кожен день затримки повернення грошей з 24.11.2022 до 19.04.2023 у розмірі 17257,80, а також за період з 20.04.2023 до дня прийняття судом рішення за результатом розгляду цієї справи по суті із розрахунку 1,00% від суми вартості товару за кожен день прострочення сплати коштів. Судові витрати просить покласти на відповідача.
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15 червня 2023 року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 11740,00 гривень.
Стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму неустойки у розмірі 11740,00 гривень.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривні 60 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що товар нею був надісланий невживаним та відповідав заявленим вимогам, викладеним у заявці в кількості 2 одиниці. Позивачем на її адресу було повернуто пошкоджено та підмінено одну одиницю товару. 
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на законність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (31997,80 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 19.10.2023 тобто, дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2022 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено усний договір про придбання шатуна поршневого двигуна внутрішнього згорання, в комплекті з 2 шт за ціною 11740,00 гривень.
Відповідно до копії квитанції № Р24А461208414D48243 від 07.11.2022 ОСОБА_1 здійснив переказ власних коштів ОСОБА_2 в сумі 11740,00 гривень (а.с.8).
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема, Інтернет (статті 1, 13).
Оформлення замовлення товару через сайт є отриманням оферти, а прийняття товару через пошту є акцептом після якого договір купівлі-продажу товару на відстані вважається укладеним.
Таким чином, в даному випадку, відбулось замовлення товару на сайті, доставка товару покупцю поштою та сплата коштів за товар договором купівлі-продажу товару, укладеним на відстані відповідно до ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 1.1. Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, що затверджені Наказом Міністерства економіки України №103 від 19.04.2007 (далі - Правила), останні визначають відносини між споживачем і суб`єктом господарювання - продавцем товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на відстані чи поза торговельними або офісними приміщеннями, а також регламентують вимоги в дотриманні прав споживачів щодо належної якості, безпеки і належного торговельного обслуговування.
За змістом п. 1.1. Правил, предметом їх регулювання є насамперед дистанційний продаж продукції чи товарів не за місцем їх виробництва чи знаходження, за договорами купівлі-продажу.
Пунктом 1.7. Правил встановлено, що споживач має право розірвати договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, за умови повідомлення про це продавця протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття товару або першої поставки такого товару, за умови, що такий товар є річчю, а прийняття чи поставка товару відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
Правовідносини за договорами про надання послуг, їх виконання, припинення чи розірвання регулюється загальними положеннями ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (ч. 1 ст. 10 Закону).
Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування тощо.
Відповідно до статей 1, 13 Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору продавцем (виконавцем) із споживачем на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет.
Положеннями частини 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 статті 673 ЦК України, у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Відповідно до статті 707 ЦК України, покупець має право протягом чотирнадцяти днів з моменту продажу йому непродовольчого товару належної якості, обміняти його на аналогічний товар, а якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, продавець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього суму. Таке ж право покупця (споживача) на обмін товару належної якості, а в разі відсутності аналогічного товару для обміну, який влаштовує покупця, - на розірвання договору та одержання назад грошей, сплачених за товар, передбачено і ст. 9 Закону України Про захист прав споживачів.
При цьому, частинами 3, 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.
Так, частиною 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.
Відповідно до частиною 6 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача.
Із заяви про повернення коштів від 18.11.2022, яка адресована ФОП ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою, в якій зокрема повідомляв про те, що товар, який він купував, йому не підходить по характеристиках тощо. Товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики і повнота комплектації товару збережені, тому просив ОСОБА_2 повернути йому сплачені ним кошти за відповідними реквізитами (а.с.10).
З повідомлення начальника ВПД № 1 (сел.Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 31.12.2022 за вих. №2169/53/2/01-2022 вбачається, що проводилась перевірка по заяві ОСОБА_1 по факту неповернення йому грошових коштів власником інтернет-магазину ОСОБА_2 . Заяву ОСОБА_1 було зареєстровано 22.12.2022 в журналі Єдиного обліку під № 2169. ОСОБА_1 рекомендують звернутися до суду, оскільки справи даної категорії відносяться до цивільно-правових відносин, які вирішуються тільки в судовому порядку за відповідною заявою (а.с.9).
Як вбачається із роздруківки переписки ОСОБА_1 за допомогою мобільного додатку для спілкування Viber із представником магазину, власником якого є ФОП ОСОБА_2 , позивач у листопаді 2022 року купував 2 шатуни поршневого двигуна внутрішнього згорання за ціною 11740,00 грн, перераховував ці кошти на рахунок ФОП ОСОБА_2 , які остання отримала. В подальшому ОСОБА_1 повідомляв, що товар йому не підходить по характеристиках, що він його не використовував, тому повернув товар за реквізитами, які йому повідомили, очікував повернення сплачених коштів, тощо (а.с.11-16).
Факт купівлі ОСОБА_1 07.11.2022 товару в ФОП ОСОБА_2 , отримання останньою коштів у розмірі 11740,00 грн, повернення їй товару і неповернення ОСОБА_1 коштів за товар - відповідач ФОП ОСОБА_2 не заперечує.
Ураховуючи викладене суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 11740 грн сплачених за товар коштів та неустойки.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.
Статтею 80 ЦПК України передбачено,що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач повернув пошкоджений та підмінений товар, апеляційний суд відхиляє, оскільки всупереч вимог вище вказаних статей відповідач не подала ні суду першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належних і допустимих доказів неналежної поведінки позивача та повернення товару неналежної якості, який вона прийняла та зауважень при прийнятті не висловила.
Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15 червня 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        
Судді: