ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 жовтня 2023 року 	м.Дніпро	справа № 160/2980/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня              2023 року у справі № 160/2980/23 (суддя Кучугурна Н.В., повний текст рішення складено 12.06.2023) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність 54-тої окремої механізованої бригади імені гетьмана Івана Мазепи (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапорту від 02.02.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрільця - санітара 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону 54-тої окремої механізованої бригади імені гетьмана ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (за сімейними обставинами);
- зобов`язати командира 54-тої окремої механізованої бригади імені гетьмана ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) видати наказ про звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрільця - санітара 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону 54-тої окремої механізованої бригади імені гетьмана ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_1 ) з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону ВР України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (за сімейними обставинами) на підставі раніше поданих документів.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», вважається таким, що 07 вересня                2022 року прибув для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач звернувся до командира 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової часини НОМЕР_1 з рапортом від 02.02.2023 про звільнення його з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 четвертої частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, уразі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд). Позивач у рапорті просив звернути увагу на те, що у ОСОБА_3 , його рідного діда, інваліда ІІ групи, немає інших близьких родичів, які б могли здійснити такий догляд. Позивач зазначає, що відповіді на цей рапорт від відповідача не отримував, що свідчить про протиправну бездіяльність військової частини. Також позивач вважає, що може бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану із зазначених у рапорті підстав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня              2023 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 02.02.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву запасної роти Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (за сімейними обставинами);
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 02.02.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву запасної роти Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (за сімейними обставинами), з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача подав письмовий відзив на апеляційну скаргу. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», 07 вересня                   2022 року прибув для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить витяг з наказу від 07.09.2022 №252 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), копія якого надана до матеріалів справи.
Згідно з цим наказом, ОСОБА_1 є старшим сержантом, сержантом резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до командира 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової часини НОМЕР_1 з рапортом від 02.02.2023.
У рапорті позивач просив клопотати перед вищим командуванням звільнити його з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 четвертої частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, уразі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд). Позивач у рапорті просить звернути увагу на те, що у ОСОБА_3 , його рідного діда, інваліда ІІ групи, немає інших близьких родичів, які б могли здійснити такий догляд.
До рапорту позивач додав: довідку про склад сім`ї; висновок медико-соціальної комісії ОСОБА_3 ; свідоцтво про смерть дружини та сина ОСОБА_3 ; витяг з наказу брата ОСОБА_4 ; інші документи, що посвідчують осіб та рідство усіх членів сім`ї.
Станом на дату подачі позовної заяви позивач не отримав відповіді від відповідача щодо результатів розгляду зазначено рапорту.
23.03.2023 адвокатом позивача були надані копії листа військової частини НОМЕР_2 (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») від 21.02.2023 №1314/2/56/100/1291 та копії листа військової частини НОМЕР_2 (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») від 17.03.2023 №1314/2/56/100/1978.
У листі від 21.02.2023 №1314/2/56/100/1291 зазначено, в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 розглянутий запит адвоката щодо звільнення з військової служби громадянина ОСОБА_1 . За результатом розгляду даного питання повідомлено, що військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником запитуваної інформації та здійснення відповідних дій (право на звільнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 належить виключного командиру військової частини НОМЕР_1 ). Відповідно до інформації отриманої від військової частини ОСОБА_1 з рапортом про звільнення до командування військової частини звертався та не надав документів, підтверджуючих підстави для звільнення. Також повідомлено, що відповідно до вимог пункту 3 статті 22 «Відмова та відстрочка в задоволенні запиту на інформацію» Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит щодо звільнення із військової служби громадянина ОСОБА_1 направлено належному розпоряднику, а саме, командиру військової частини НОМЕР_1 для подальшого розгляду та відпрацювання за встановленим порядком.
В листі від 17.03.2023 №1314/2/56/100/1978 зазначено, що відповідно до розпорядження ТВО начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.03.2023 №13062 в управлінні персоналом штабу військової частини НОМЕР_2 , в межах компетенції уважно розглянутий запит адвоката щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами громадянина ОСОБА_1 . За результатами розгляду повідомлено, що питання порушені у запиті встановленим порядком доведені до визначеної військової частини. Правове регулювання питань здійснюється на основі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та згідно з «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1135/2008 (зі змінами). Пунктом 225 вказаного Положення визначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації) – на підставах передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами – командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. Також повідомлено, що відповідно до інформації отриманої від військової частини, стосовно рапорту громадянина ОСОБА_1 командиром військової частини позитивного рішення не прийнято. За висновками опрацювання, зазначеним військовослужбовцем не надано документів, що можуть підтверджувати підстави для звільнення. З метою вирішення питання звільнення з військової служби, запропоновано ОСОБА_1 звернутися безпосередньо до командування військової частини, в якій наразі проходить військову службу, надати рапорт та відповідні документи, що підтверджують підстави для звільнення.
Позивач у позові заявляє про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту про звільнення з військової служби, та вважає, що ним були подані всі документи, які дають йому підстави для такого звільнення. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Оскільки відповідач фактично не розглянув рапорт позивача від 02.02.2023, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 02.02.2023, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Колегія суддів, перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась, та дійсний на час розгляду даної справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», вважається таким, що 07 вересня 2022 року прибув для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Таким чином, ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Позивач звернувся до командира 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової часини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 четвертої частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідач зазначав, що жодного рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби через стройову частину штабу військової частини НОМЕР_1 до командування частини не подавалося та не реєструвалося.
Поряд з цим, з листів від 21.02.2023 №1314/2/56/100/1291 та від 17.03.2023 №1314/2/56/100/1978 видно, що позивач з рапортом про звільнення до командування військової частини звертався та не надав документів підтверджуючих підстави для звільнення. Також у листах зазначено про те, що стосовно рапорту громадянина ОСОБА_1 командиром військової частини позитивного рішення не прийнято.
Отже, вказані листи свідчать, що рапорт позивача про звільнення з військової служби був опрацьований відповідачем, однак до матеріалів справи відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про результати розгляду цього рапорту.
Таким чином, у цій справі має місце протиправна бездіяльність відповідача.
До рапорту про звільнення з військової служби позивач додав: довідку про склад сім`ї; висновок медико-соціальної комісії ОСОБА_3 ; свідоцтво про смерть дружини та сина ОСОБА_3 ; витяг з наказу брата ОСОБА_4 ; інші документи, що посвідчують осіб та рідство усіх членів сім`ї.
Такі ж документи позивач додав до позовної заяви.
Так, згідно з довідкою від 20.01.2023 №001406 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач) – уповноважений власник; ОСОБА_5 – син; ОСОБА_1 – син; ОСОБА_4 – брат; ОСОБА_3 – дідусь; ОСОБА_6 – дружина.
Підстави для звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232.
Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Таким чином, підставами для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану є, серед іншого: 1) необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи; 2) необхідність здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Відповідно до довідки, Серія МСЕ – ДНА – 01 №455187, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.02.2005 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, причини інвалідності: загальне захворювання.
Про те, що ОСОБА_3 (дід позивача) є особою з інвалідністю другої групи свідчить і пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 .
Отже, необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 (дідом позивача) – особою з інвалідністю ІІ групи може бути підставою для звільнення з військової служби військовослужбовця призваного по мобілізації (позивача) під час воєнного стану.
Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 02.02.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня              2023 року у справі № 160/2980/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак