ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2965/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловойва Д.В.;
Представники сторін:
Від позивача - Піун Світлана Петрівна;
Від відповідача – не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів"
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023
та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023
по справі №916/2965/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро."                 
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів"
про стягнення заборгованості в розмірі 1 290 217,24 грн., з якої 1 262 172,80 грн. - сума основного боргу, 17 670,42 грн. - інфляційні втрати, 10 374,02 грн. - 3 % річних,
та за     зустрічним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів"                 
до        Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро."                 
про визнання недійсним Договору поставки від 19.07.2022 №173,
(суддя місцевого господарського суду: Шаратов Ю.А, Господарський суд Одеської області), 

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Хімагро.» (далі – ТОВ «ГК «Хімагро.») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом   до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» (далі – ПСП «Дружба народів») про стягнення заборгованості за Договором поставки від 19.07.2022 № 173 в розмірі 1 584 642,35 грн., з якої 1 262 172,80 грн. – сума основного боргу,             276 059,73 грн. – пеня,   36 969,46 грн. – інфляційні втрати, 9 440,36 грн. – 3 % річних.
В подальшому ПСП «Дружба народів» звернулось до Господарського суду Одеської області із зустрічним позовом до ТОВ «Хімагро.» про визнання недійсним Договору поставки від 19.07.2022 № 173.
08.02.2023 на адресу суду надійшла заява ТОВ «Хімагро.» про зміну підстав та зменшення розміру позовних вимог (вх. № 4047/23) в якій, зокрема, просило суд стягнути з ПСП «Дружба Народів» заборгованість в розмірі 1 290 217,24 грн., з якої 1 262 172,80 грн. – сума основного боргу, 17 670,42 грн. – інфляційні збитки,            10 374,02 грн. – 3 % річних.
Позовні вимоги із посиланням на статті 526, 530, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, статті 220, 222, 230, 232, 265 Господарського кодексу України, обґрунтовані несплатою відповідачем за поставлений товар.
Зустрічні позовні вимоги, із посиланням на статті 11, 203, 204, 207, 215, 216, 236, 237 Цивільного кодексу України, обґрунтовані тим, що Договір поставки від 19.07.2022 № 173 не підписувався повноважним представником ПСП “Дружба народів”.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 по справі №916/2965/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімагро.” до Приватного сільськогосподарського підприємства “Дружба народів” про стягнення заборгованості в розмірі 1 290 217,24 грн., з якої 1 262 172,80 грн. – сума основного боргу, 17 670,42 грн. – інфляційні втрати, 10 374,02 грн. – 3 % річних – задоволено; стягнуто з ПСП “Дружба народів”   на користь   ТОВ “Хімагро.”   1 262 172,80 грн. основного боргу, 17 670,42 грн. – інфляційних втрат,      10 374,02 грн. – 3 % річних   та витрати на сплату судового збору в розмірі   19 353,26 грн., залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ПСП “Дружба народів” до ТОВ “Хімагро.” про визнання недійсним Договору поставки від 19.07.2022 № 173.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконано зобов`язання з оплати поставленого товару і становить 1 262 172,80 грн. та підлягає стягненню з останнього на користь ТОВ «Хімагро.»
Крім того, судом встановлено, що 3 % річних за прострочення оплати товару за періоди з 23.10.2022 по 30.01.2023 складають суму в розмірі 10 374,02 грн., а  інфляційні втрати за прострочення оплати за товар за періоди з листопада 2022 року по грудень 2022 року, визначені позивачем, складають суму в розмірі   17 670,42 грн. 
Суд першої інстанції також зазначив, що відповідно до норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання,   не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду, у зв`язку з чим дійшов висновку про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви Приватного сільськогосподарського підприємства “Дружба народів” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімагро.” про визнання недійсним Договору поставки від 19.07.2022 № 173.
Крім того, додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства   “Дружба народів”    на користь   ТОВ   «Хімагро.»      витрати на професійну правничу допомогу в розмірі   68 000,00 грн.   (шістдесят вісім тисяч гривень   00 коп.).
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, ПСП «ДРУЖБА НАРОДІВ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 по даній справі скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, апелянт просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2965/22 від 13.07.2023.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, а висновки суду щодо обгрунтованості заявлених позовних вимох – помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.
Апелянт звертає увагу, що у позивача відсутні оригінали Договору поставки №173 від 19.07.2022, додатку №3 до нього та видаткових накладних, на які посилається позивач на підтвердження позовних вимог.
На думку заявника апеляційної скарги, з наведених позивачем паперових копій скріншотів електронного листування не вбачається укладення договору поставки із відповідачем, зокрема, прийняття відповідачем пропозиції про укладення договору поставки, також факт встановлення укладення договору у спрощений спосіб не встанволений оскаржуваним рішенням. Заявник апеляційної скарги вказує, що зроблений судом першої інстанції висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог за відсутності договору поставки, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних (отримувач товару без повноважень), відсутності підтвердження укладення договору у спрощений спосіб є необгрунтованим.
Крім того, апелянт не погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції та зазначає, що покладення на відповідача витрат на правову допомогу в повному обсязі та врахування часу витраченого авокатом позивача на підготовку заяви про зміну підстав позову при тому, що першочергово подано позовну заяву з врахуванням наявності договору поставки, клопотань про витребування доказів, поданих після відкриття провадження у справі з порушенням ст.81 Господарського процесуального кодексу України, є безпідставним. Крім того, майже всі клопотання та заяви підписані директором позивача.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 по справі №916/2965/22 залишено без руху.
03.08.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі.
Враховуючи положення підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ “Перехідні положення” ГПК України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку із перебуванням судді - члена колегії Ярош А.І. у відпустці з 27.07.2023 по 11.08.2023, розпорядженням в.о. керівника апарату суду №128 від 03.08.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2965/22.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 03.08.2023 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя – Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Разюк Г.П.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 по справі №916/2965/22; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2965/22.
04.08.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро.» надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 по справі №916/2965/22.
У відзиві позивач за первісним позовом заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законного і обґрунтованого.  
28.08.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2965/22.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 розгляд справи №916/2965/22 за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 призначено на 09.10.2023 року об 11-00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.
29.09.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро."     надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 задоволено клопотання ТОВ "Хімагро." про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/2965/22 поза межами приміщення суду, розгляд справи №916/2965/22 за апеляційною скаргою ПСП "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 призначено на 09.10.2023 року о 11-00 год.  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.
В судовому засіданні представник ПСП «Дружба народів» підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог ТОВ «Хімагро.». Разом з тим, представник апелянта наголосив, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення первісних позовних вимог, в частині залишення зустрічної позовної заяви без розгляду рішення суду першої інстанції не оскаржується. 
Представник позивача за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу – без задоволення.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено товар відповідачу на загальну суму 8 463 264,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:
-1 251 091,20 грн. – від 02.08.2022 № 1024;
-1 270 639,50 грн. – від 03.08.2022 № 1031;
-1 270 639,50 грн. – від 04.08.2022 № 1034;
-1 270 639,50 грн. – від 05.08.2022 № 1040;
-1 270 639,50 грн. – від 09.08.2022 № 1050;
-1 270 639,50 грн. – від 10.08.2022 № 1052;
-858 975,30 грн. – від 11.08.2022 № 1061.
Пунктом розвантаження Товару згідно зазначених товарно-транспортних накладних було: Одеська область, с.Знам`янка, де зареєстровано місцезнаходження відповідача.
Відповідач частково сплатив позивачу за поставлений товар 7 201 091,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
1 251 091,20 грн. – від 03.08.2022 № 28;
2 000 000,00 грн. – від 09.08.2022 № 36;
300 000,00 грн. – від 09.08.2022 № 37;
500 000,00 грн. – від 15.08.2022 № 193;
400 000,00 грн. – від 16.08.2022 № 220;
150 000,00 грн. – від 17.08.2022 № 277;
1 000 000,00 грн. – від 23.08.2022 № 316;
200 000,00 грн. – від 26.08.2022 № 319;
400 000,00 грн. – від 12.09.2022 № 421;
500 000,00 грн. – від 22.09.2022 № 489;
500 000,00 грн. – від 28.09.2022 № 559.
Отже сума заборгованості відповідача за поставлений товар складає                  1 262 172,80 грн. (8 463 264,00 – 7 201 091,20 = 1 262 172,80).
06.10.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив протягом 15 календарних днів з моменту її одержання сплатити на його користь існуючу заборгованість в розмірі 1262173,00 грн. за відповідними реквізитами. Вказана претензія залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
З огляду на те, що скаржником рішення суду першої інстанції фактично   оскаржується   лише   в частині   задоволених позовних вимог, оскаржуване рішення суду переглядається в апеляційному порядку   частково   в межах зазначених доводів та вимог. При цьому, рішення суду першої інстанції в частині залишення зустрічної позовної заяви без розгляду колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не переглядається у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України   господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
У контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договори   поставки   у спрощений спосіб, за якими позивач за первісним позовом поставляв відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами та частково сплаченими відповідачем.
Колегія суддів зауважує, що з огляду на предмет спору у даній справі, предметом доказування є обставини, що підтверджують факт   поставки   товару, отримання його відповідачем та наявність заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що в даному випадку саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.
Як вже зазначалося, позивачем було поставлено товар відповідачу на загальну суму 8 463 264,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:
-1 251 091,20 грн. – від 02.08.2022 № 1024;
-1 270 639,50 грн. – від 03.08.2022 № 1031;
-1 270 639,50 грн. – від 04.08.2022 № 1034;
-1 270 639,50 грн. – від 05.08.2022 № 1040;
-1 270 639,50 грн. – від 09.08.2022 № 1050;
-1 270 639,50 грн. – від 10.08.2022 № 1052;
-858 975,30 грн. – від 11.08.2022 № 1061.
Відповідачем частково сплачено позивачу за поставлений товар суму в розмірі 7 201 091,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи. 
Таким чином, судова колегія звертає увагу, що відповідач фактом часткової оплати рахунку здійснив   конклюдентні   дії щодо акцептування пропозиції позивача з   поставки   товару.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідні операції з поставки товару були відображені в податковому обліку позивача, як постачальника, та відповідача, що відображається в реєстрі виданих податкових накладних постачальника та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":
- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);
- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу , яка брала участь у здійсненні господарської операції;
- неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу , яка брала участь у здійсненні господарської операції , та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо . (частина друга статті 9);
- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).
- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 03.06.2022 у справі №922/2115/19.
Крім того, суд враховує висновки викладені Верховним Судом в постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, згідно із якими, відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні,    товарно-транспортні   накладні   та податкові   накладні, а також платіжні доручення   в підтвердження позовних вимог, є більш вірогідними ніж доводи наведені відповідачем в їх спростування, які не підтверджені жодними доказами.
За таких обставин доводи апелянта щодо відсутності між сторонами договірних відносин судовою колегією відхилені, як безпідставні і такі, що спростовуються належними у справі доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором   поставки   продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору   поставки   застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Виходячи зі змісту статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).
За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З наведеного вбачається, що відповідачем було частково оплачено вартість отриманого товару із порушенням встановлених діючим законодавством строків, що останнім не заперечується.
Оскільки матеріали справи містять належні докази   поставки   товару за видатковими накладними, тоді як відповідачем не надано доказів повної оплати спірної заборгованості, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині   стягнення   з відповідача на користь позивача основної заборгованості в розмірі 1 262 172,80 грн.   
Щодо позовних вимог в частині   стягнення   з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням зокрема 3 % річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судова колегія, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до   стягнення   суми 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням заявленого періоду, погоджується з місцевим господарським судом про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про   стягнення   з відповідача суми 3% річних у розмірі 10 374,02 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 17 670,42 грн.. При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідач не надав ані контррозрахунку заявлених до   стягнення   з нього сум інфляційних втрат та 3% річних, ані будь-яких заперечень щодо невірності їх нарахування тощо.
Стосовно доводів апелянта в частині необхідності скасування додаткового рішення по справі №916/2965/22, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити   додаткове рішення,   якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до ч.ч. 1,4   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18.
Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Так, у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема, зазначивши, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Надалі Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підтвердила цей висновок у постанові від 22.11.2019 року по справі №902/347/18 та у постанові від 22.11.2019 року у справі №910/906/18, зазначивши, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). У постанові від 22.11.2019 року у справі №902/347/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 правова позиція має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.
У додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру   витрат на правничу допомогу,   які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Отже, відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі № 922/2749/19.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагро.» та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Віннер» було укладено Договір про надання правової допомоги № 1.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 3.1 Договору про надання правової допомоги   від 07.10.2022 № 1 виконавець зобов`язується відповідно до завдань замовника надавати йому юридичні послуги, а замовник зобов`язується оплатити надані юридичні послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором. Факт надання та отримання наданих послуг фіксується шляхом укладення двостороннього акту прийому-передачі наданих послуг у відповідності до умов цього договору. За надання юридичних послуг замовник сплачує виконавцю їх вартість в розмірі, що встановлюється у додатках до договору.
25.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагро.»   та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Віннер» було укладено Додаток № 3   до Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.10.2022 згідно із пунктами 2, 3 вказаного додатку вартість юридичних послуг виконавця за цим додатком № 3 до договору становить 40   000,00 грн. без ПДВ з урахуванням підготовки виконавцем позовної заяви та інших процесуальних документів від імені замовника та участі адвоката у трьох судових засіданнях у справі. В подальшому вартість участі адвоката у вказаній справі оплачується, виходячи із вартості 4   000,00 грн. без ПДВ за кожне наступне судове засідання. Оплата юридичних послуг згідно абзацу першого п. 2 цього Додатку здійснюється замовником наступним чином:
- 40   000,00 грн.   протягом 3-х календарних днів з моменту підписання Додатку № 3 шляхом безготівкового розрахунку згідно реквізитів виконавця або іншим шляхом в порядку вимог чинного законодавства України.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Хімагро.» сплатило АО «ЮК «Віннер» 40   000,00 грн. за платіжним дорученням від 27.10.2022 № 800.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.   У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Позивачем додано до заяв   (вх. № 2-937/23 від 26.06.2023) та (вх. № 2-950/23   від 27.06.2023) Акт прийому-передачі наданих послуг від 19.06.2023, у якому зазначено:
“1. Згідно п.п. 1, 2 Додатку № 3 відповідно: Предметом Додатку № 3 є надання юридичних послуг Виконавцем щодо представництва інтересів Замовника в Господарському суді Одеської області, як позивача, за позовом до ПСП «ДРУЖБА НАРОДІВ» про стягнення заборгованості. Вартість юридичних послуг Виконавця за цим Додатком № 3 до Договору становить 40 000,00 гри. без ПДВ з урахуванням підготовки Виконавцем позовної зави та інших процесуальних документів від імені Замовника та участі адвоката у трьох судових засіданнях у справі. В подальшому вартість участі адвоката у вказаній справі оплачується, виходячи із вартості 4 000,00 гри. без ПДВ за кожне наступне судове засідання.
2. У справі № 916/2965/22 за позовом ТОВ «Хімагро.» до ПСП «ДРУЖБА НАРОДІВ» про стягнення заборгованості відбулось 10 судових засідань: 05.12.2022, 26.12.2022, 16.01.2023, 20.02.2023, 10.03.2023, 29.03.2023, 07.04.2023, 19.04.2023, 12.05.2023, 19.06.2023, в яких адвокат Виконавця представляв інтереси Замовника.
3. З огляду на вищевказане вартість послуг, які надані Виконавцем за Договором та Додатком № 3 до нього, відповідають вимогам Договору та Додатку № 3 до нього, підлягають доплаті Замовником на суму в розмірі 28 000,00 грн. без ПДВ з урахуванням вартості 4 000,00 грн. без ПДВ за кожне наступне судове засідання понад трьох судових засідань, в яких брав участь адвокат Виконавця, протягом 3-х календарних днів з моменту підписання цього Акту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Виконавця або іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.
4. Загальна вартість послуг, які надані Виконавцем за Договором та Додатком № 3 до нього, складає 68 000,00 грн. без ПДВ з урахуванням вартості 4 000,00 грн. без ПДВ за кожне наступне судове засідання понад 3-х.”
Проаналізувавши вказані докази, судова колегія вважає, що обсяг та час, витрачений на виконання робіт адвокатом фактично є обґрунтованим,   а вартість виконаних робіт відповідно до часу, витраченого на їх виконання, відповідає умовам укладеного між клієнтом та адвокатом Договору про надання правової допомоги, з огляду на що,   судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази є достатніми для підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції вірно, з урахуванням процесуальних норм, надано оцінку усім доказам у справі та зроблено правомірні висновки щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про стягнення на його користь з відповідача суми понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не є підставами для скасування вірного   додаткового рішення   суду першої інстанції.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 по справі №916/2965/22 задоволенню не підлягає,   а рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду відповідають обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для їх скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.   129,  269,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 по справі №916/2965/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 по справі №916/2965/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими статтями 286-289 ГПК України.
          Повний текст постанови складено та підписано 12.10.2023 року.

Головуючий суддя:                                                                           Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                                                      Г.І. Діброва

                                                                                          Г.П. Разюк