П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10092/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гурін Дмитро Миколайович  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
05 грудня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про  визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо застосування при обчисленні пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» провести призначення, нарахування та доплату пенсії з 19.04.2022 з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому па одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки.
У позовній заяві позивач зазначила, що з 2010 року отримувала пенсію за віком призначену відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". У 2022 році звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії. Після призначення іншого виду пенсії відповідачем протиправно не було застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, що призвело до призначення пенсії у меншому розмірі ніж передбачено законом.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Вказує, що позивача було переведено із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідачем вказано, що пенсію позивача обраховано на підставі частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розмірі середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, з посиланням на те, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується середня заробітна плата, визначена частиною 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 07.07.2010 року була призначена пенсія за віком згідно з Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
19.04.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
З 19.04.2022  року Позивачку було переведено з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пенсію за віком, обчислену за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При перерахунку пенсії застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки в сумі 3764,40 грн., який на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, від 01.04.2020 №251, від 22.02.2021 №127, від 16.02.2022 №118 збільшено на коефіцієнти 1,17, 1,11, 1,11, 1,14 відповідно, що становить 6186,32 грн. 
Вважаючи дії пенсійного органу протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із п.6 ч.1 ст.92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 07.06.2001 №2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування"), Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 з 07.07.2010 року призначена пенсія за віком згідно з Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", у редакції станом на час призначення пенсії, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Так, у 2010 році пенсія ОСОБА_1 була призначена у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
19.04.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
Позивача було переведено з 19.04.2022 року з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пенсію за віком, обчислену за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При перерахунку пенсії застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки в сумі 3764,40 грн, який на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, від 01.04.2020 №251, від 22.02.2021 №127, від 16.02.2022 №118 збільшено на коефіцієнти 1,17, 1,11, 1,11, 1,14 відповідно, що становить 6186,32 грн. 
Позивачу роз`яснено, що застосування для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відбувається лише у випадку призначення пенсії.
Однак, колегія суддів вважає помилковими такі твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Отже, частина 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулює питання переведення з одного виду пенсії на інший, які призначаються за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Враховуючи, що пенсія ОСОБА_1 у 2010 році була призначена за Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, отже, у 2022 році пенсія позивачці за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначалася вперше, тому при визначенні розміру пенсії слід було використовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2019, 2020 та 2021 роки, як це передбачено абзацом четвертим частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 15.03.2018 у справі №521/4655/17, від 05.05.2018 у справі №751/329/16-А, від 05.07.2018 у справі №565/645/17, від 27.11.2018 у справі №514/1529/16-А.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року відповідає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Ватаманюк Р.В.