04.12.23
22-ц/812/1304/23
Провадження № 22-ц/812/1304/23
ПОСТАНОВА
Іменем України
04 грудня 2023 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                     справа № 487/6209/23
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 жовтня 2023 року під головуванням судді Лагоди А.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що в порядку реалізації проекту monobank 07 вересня 2019 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 60 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Станом на 28 грудня 2022 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п. 5 Розділу ІІ Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Цього ж дня Банк направив відповідачу «пуш»-повідомлення про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідач заборгованість не погасила.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту станом на 14 червня 2023 року в розмірі 75 484 грн 39 коп.
Відповідач  ОСОБА_1 06 жовтня 2023 року надала до суду заяву, згідно якої визнала позов частково, а саме у розмірі встановленого кредитного ліміту - 60000,00 грн., в іншій частині позову просила відмовити. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 07 вересня 2019 року у розмірі 60 000 грн 00 коп. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відшкодування судового збору в розмірі 1972 грн 06 коп.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив, що на підставі укладеного сторонами договору відповідачка отримала кредит у розмірі 60 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № НОМЕР_1 , однак погашення за кредитним договором здійснювала не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому суд виходив з того, що з наданої позивачем таблиці обчислення загальної вартості кредиту та розрахунку заборгованості вбачається, що на заборгованість за кредитом нараховуються проценти за користування кредитом, яка у подальшому є складовою тіла кредиту та не розмежована банком у підсумку, проте матеріали справи не містять підтверджень, що сторони обумовили у письмовій формі конкретні умови кредитування, а тому Банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК України.
В апеляційній скарзі АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 07 вересня 2019 року частково - у розмірі 69 484грн39коп. та закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 6000 грн. Апелянт зазначав, що ухвалюючи рішення судом не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, а тому суд дійшов передчасного висновку щодо того, що Клієнт не був ознайомлений із вищевказаними Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Так, уклавши договір шляхом підписання анкети-заяви, відповідач до укладання договору був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та отримав відповідні документи від Банку та погодився з ними (п.2.11 розділу І Умов і правил). Відповідач повідомив про свою згоду з вищевказаними умовами, на підтвердження чого у мобільному додатку ним було введено ОТР-пароль, який попередньо був надісланий на мобільний номер. Поміж цього він підтвердив, що анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису (п.9 Анкети-заяви), підтвердив що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п.6 Анкети-заяви). Вважає, що все вищенаведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб договору, у тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису. Звертає увагу, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» також опубліковані на офіційному сайті Банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням http://www.monobank.ua/terms. З виписки про рух коштів вбачається, що відповідачем неодноразово здійснено банківські операції із використанням власної картки, таким чином відповідач надавав свою згоду із змінами, доповненнями до Договору про надання банківських послуг від 07.09.2019 року, а тому посилання суду на недоведеність з боку банку, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, є безпідставними, не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію» та не відповідають висновкам Верховного Суду у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20. Також АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зауважувало, що після звернення позивачем до суду відповідачка сплатила на погашення заборгованість 6000 грн. Отже відповідно до виписки про рух коштів станом на 23.10.2023 року баланс по рахунку становить -11 631 грн 59 коп, а кредитний ліміт встановлений у розмірі 60 000 грн. Таким чином заборгованість складається з використаного відповідачем кредитного ліміту і суми овердрафту (мінусу по картці) та складає 60 000 грн (кредитний ліміт) + 9 484 грн 39 коп. (оведрафту((11 631,59(загальна сума овердрафту) – 2147,20 грн (нарахування судових витрат) = 69 484 грн 39 коп. В іншій частині просять закрити провадження у справі. У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснювала операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати, то виникла вищевказана заборгованість. Будучи повідомленим про розгляд справи відповідач не надала контррозрахунок суми заборгованості та інших доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості. Зазначає також, що застосування до даних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є передчасним і незаконним, оскільки вона стосується інших кредитних угод з іншими умовами, правилами та сторонами.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1  звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету- заяву до договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank) від 07 вересня 2019 року. В анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг зазначено, що  ОСОБА_1  просить відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. Погоджується з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. З зазначеними документами вона ознайомлена, отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Відповідно до пункту 6 Анкети-заяви ОСОБА_1  просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом (номер ключа), що буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Також відповідач погодилась, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях і підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису (а.с. 24).
Дана анкета-заява містить підписи представника Банку та  ОСОБА_1 . Судом першої інстанції також встановлено, що на підставі укладеного сторонами Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 60 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № НОМЕР_1 .
До позовної заяви Банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank, Тарифи з користування Чорною карткою monobank і Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с. 25-49, 57-65).
Згідно наданого Банком до позовної заяви розрахунку заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 14 червня 2023 року складається тільки із боргу за тілом кредиту в розмірі 75 484 грн 39 коп. (а.с. 19-23).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази доводять укладання  ОСОБА_1  кредитного договору у передбаченій законом формі, користування нею кредитними коштами, які не були повернуті позивачу, проте розраховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 75 484 грн 39 коп ., АТ «Універсал Банк» збільшило тіло кредиту, включивши до нього нараховані на заборгованість проценти (овердрафт) без узгодження в належній формі таких умов кредитування, а тому з відповідачки на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в межах кредитного ліміту – у розмірі 60 000 грн. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.
Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», нормативними актами Національного Банку України та Національної комісії з державного регулювання ринку фінансових послуг. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:
- у паперовому вигляді;
- у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";
- шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;
- в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.
Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 не зазначені ані процентна ставка за користування кредитними коштами, ані строк повернення кредиту, ані відповідальність за порушення зобов`язань, ані умови надання позичальнику овердрафту.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі, що перевищує ліміт кредитування, за рахунок надання позичальнику овердрафту для погашення його боргу за процентами, Банк посилався на Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank, Тарифи з користування Чорною карткою monobank. 
Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank та Тарифи з користування Чорною карткою monobank розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank), тоді як вказані Умови і правила та Тарифи  ОСОБА_1 не підписані, зокрема електронним цифровим підписом, як це передбачено узгодженими сторонами умовами у анкеті-заяві ОСОБА_1 до договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank) від 07 вересня 2019 року.
Крім того, як зазначено у наданих позивачем до суду Умовах і правилах обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank та Тарифах з користування Чорною карткою monobank, вони затверджені Протоколом Правління № 46 від 24 листопада 2021 року та набувають чинність з 27 листопада 2021 року. 
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що викладені у вищевказаній постанові висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у даній справі з огляду на відмінності порядку укладання кредитних договорів в АТ «ПРИВАТБАНК» та АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» в рамках проекту Монобанк, - оскільки таке суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20. 
За такого колегія суддів вважає безпідставними аргументи апеляційної скарги про те, що надані Банком Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» та Тарифи повинні розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а тому з відповідачем було узгоджено у належній формі зазначені в цих документах умови кредитування.
Такі висновки не суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. 
З огляду на викладене не можна вважати обґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що п. 5.23. п. 5 Розділу ІІ Умов передбачено, що у разі якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного платежу, то Банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного платежу, погашення відсотків та неустойки, - оскільки такі умови кредитування сторонами у належній формі не були узгоджені.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За такого також не можна вважати, що у наданому Банком Паспорті споживчого кредиту Чорної картки monobank сторонами узгоджені конкретні умови кредитування.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що перевищує розмір кредитного ліміту у зв`язку з їх безпідставністю в цій частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, оскільки судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права.
Щодо посилань апеляційної скарги на те, що після звернення АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до суду відповідачка сплатила на погашення заборгованості 6000 грн., що були зараховані Банком на погашення заборгованості за овердрафтом, а тому в частині стягнення цих сум слід закрити провадження, то слід зазначити наступне.
Так, за змістом частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
2) відсутній предмет спору;
3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;
4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;
5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;
6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;
7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Між тим наявності у справі передбачених ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження в частині вимог, зокрема за відсутністю предмету спору, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), "прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань".
Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що "закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення".
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
За такого сплата відповідачкою позивачу під час розгляду справи судом першої інстанції 6 000 грн. не свідчить про відсутність предмету спору, до того ж у своїй заяві ОСОБА_1 зазначала, що визнає позов частково - тільки у розмірі встановленого кредитного ліміту - 60000,00 грн., тоді як Банк вважає ці кошти погашенням заборгованості за овердрафтом. 
Враховуючи встановлені ч. 1 ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості вийти за межі вимог апеляційної скарги та змінити розмір стягнутої судом заборгованості з огляду на сплачені ОСОБА_1 платежі під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Враховуючи наведене, відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                     В.В. Коломієць 

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.