ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 755/6538/19
провадження № 51-94км23                     
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисника                                                                ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100040003271, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                  та жителя АДРЕСА_1 , та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки                                      с. Плисецьке Васильківського району Київської області, жительки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України(далі - КК). 

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань                       за № 12018100040003271 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7                              у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК закрито  на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з тим, що після повідомлення особам про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК.
Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна у кримінальному провадженні. 
За змістом обвинувачення, ОСОБА_8 та ОСОБА_7                              інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК, а саме - незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, а також ці діяння, вчинені повторно.
Так, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше 13 червня 2018 року, незаконно придбав у невстановленої особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу,                      з метою збуту й почав його зберігати з цією метою. Надалі  13 червня 2018 року о 16:30 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу - канабісу, за адресою: АДРЕСА_2 ,  збув за 500 грн ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 1,47 г.
Крім того, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше 14 грудня 2018 року повторно незаконно придбав у невстановленої особи, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, з метою збуту.  А 14 грудня 2018 року о 16:30 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторний незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, за адресою:  АДРЕСА_2 , повторно незаконно збула за 250 грн ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 0,57 г.
Також, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше 25 грудня 2018 року повторно незаконно придбав у невстановленої особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного    засобу - канабісу з метою збуту та почав його зберігати з цією метою.
Згодом 25 грудня 2018 року о 12:15 ОСОБА_7 за попередньою змовою                             з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований  на повторний незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, перебуваючи на четвертому поверсі у під`їзді № 3 заадресою: АДРЕСА_2 , повторно незаконно збув за 500 грн ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 1,407 г.
Крім того, 25 грудня 2018 року в період з 16:09 до 17:19 за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме у квартирі АДРЕСА_3 під час обшуку було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс загальною масою 171,75 г, який вони повторно незаконно зберігали з метою збуту.
Київський апеляційний суд ухвалою від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, сторона обвинувачення вказує на те, що апеляційний суд не дотримався вимог ч. 4 ст. 401 КПК, оскільки провів розгляд за відсутності обвинувачених, в той час як їх участь була обов`язковою, оскільки порушувалося питання про погіршення їх становища.
Крім того, вважає, що суд не вправі був закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з тим, що після повідомлення особам про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК, оскільки  тяжкі  та особливо тяжкі злочини, об`єктом яких, крім інших, є життя та здоров`я особи, містяться також і в розділі ХІІІ КК (серед чого і ст. 307).
Зазначене з урахуванням висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2023 року (справа                                     № 932/8842/20), на переконання прокурора, свідчить про неможливість закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі                                     п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК та про формальний підхід суду апеляційної інстанції до перевірки доводів апеляційної скарги, що тягне за собою порушення ч. 2 ст. 419 КПК.
У запереченнях на касаційну скаргу сторони обвинувачення захисник ОСОБА_6   зазначає про необґрунтованість  доводів у скарзі, у зв`язку з чим просить залишити                       її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , навівши відповідні пояснення, підтримав касаційну скаргу частково, лише щодо аспекту неможливості закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК, є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи. 
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Частиною 3 ст. 21 КПК передбачено, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як установлено приписами ч. 1 ст. 22  КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 КПК, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення.
Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав обвинуваченого, передбачених, зокрема, у ст. 42 КПК, та спрямована на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.
Тобто для прийняття рішення щодо того, чи є відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, необхідно визначити: яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію саме обвинуваченим своїх прав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Київський апеляційний суд ухвалою від 05 грудня 2022 рокупризначив апеляційний розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу районного суду                                   від 29 вересня 2022 року щодо  ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на 21 лютого                   2022 року о 10:30, однак розгляд було відкладено у зв`язку з надходженням клопотання захисника. Наступне судове засідання було призначено на 04 квітня 2023 року о 10:30.
Відповідно до журналу судового засідання від 04 квітня 2023 року та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді апеляційної інстанції, секретар доповів про явку учасників, головуючий у справі у свою чергу констатував належне повідомлення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, з огляду на те, що в справі наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, де міститься підпис уповноваженої особи за довіреністю, а саме матері обвинуваченого, чого не заперечує прокурор у касаційній скарзі. 
Заслухавши позицію прокурора, який вважав можливим розгляд провадження за таких обставин, а також захисника ОСОБА_6 , який повідомив, що його підзахисні перебувають за кордоном, та не заперечував проти перегляду кримінального провадження лише за його участю, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд кримінального провадження. Більш того, така позиція погоджена з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , про що захисник наголошує у запереченні на касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів не вбачає істотного порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом, який здійснив апеляційний розгляд за відсутності  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Крім того, суд касаційної інстанції враховує, що сторона обвинувачення не зазначає, як розгляд апеляційної скарги прокурора за відсутності обвинувачених перешкодив ефективній реалізації прав останніх з огляду на те, що сторона захисту не зверталася з касаційною скаргою з таких підстав.
Також не підтверджено матеріалами кримінального провадження довід касаційної скарги прокурора про формальний підхід суду апеляційної інстанції до перевірки доводів його  апеляційної скарги, що, на його думку, тягне за собою порушення                              ч. 2 ст. 419 КПК.
Як було зазначено вище, відповідно до ст. 438 КПК суд касаційної інстанції вправі скасувати або змінити оскаржені судові рішення лише у випадку допущеного судами істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно з частинами 1, 3 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені цим Кодексом, а суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами. Відповідно до ч. 1                                 ст. 404 КПК апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. 
У цій справі сторона обвинувачення подавала апеляційну скаргу, однак не зазначала про відсутність підстав у суду першої інстанції закрити кримінальне провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з тим, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення належить до тяжких чи особливо тяжких кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи. 
На думку колегії суддів, ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає приписам ст. 419 КПК. У ній наведено вимоги та доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, а також обґрунтування того, чому суд не погодився з доводами скарги.
Також суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що посилання прокурора на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду  від 13 лютого 2023 року (справа № 932/8842/20) не є релевантним обставинам цього кримінального провадження. Так, у вказаній постанові йшлося про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.162, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357 КК, де було констатовано, що кваліфікуюча ознака (за ч. 2 ст.189 КК) «вчинення з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень» - вказує про наявність у складі цього злочину безпосереднього додаткового об`єкта, яким є життя та здоров`я особи. 
Верховний Суд у цій постанові дійшов висновку, що викладене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК поняття "злочину проти життя та здоров`я особи" охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи. При вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст.12 КК, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи. Якщо з огляду на приписи ст.12 КК та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч.1 ст. 284 КПК охоплюється поняттям "тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи".
Відповідальність за вчинення інкримінованогоОСОБА_7 та ОСОБА_8  кримінального правопорушення  передбачено нормою ч. 2 ст. 307 КК, що міститься у Розділі ХІІІ Особливої частини «Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення».
У цьому провадженні ОСОБА_8 і ОСОБА_7 звинувачено у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, а також вчинення цих діянь повторно.
Разом з тим, за змістом фактичних обставин, які викладені у формулюванні обвинувачення в оскаржуваному рішенні та не заперечуються прокурором у касаційній скарзі, вбачається, що особам, стосовно яких кримінальне провадження закрито, не було інкриміновано посягання безпосередньо на здоров`я та життя особи.
Враховуючи зазначене, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , немає підстав відносити до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а тому приписи п. 10  ч. 1 ст. 284 КПК у цьому аспекті дотримані.
Таким чином, за результатами касаційної перевірки колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування судового рішення, як про це стверджує прокурор у своїй касаційній скарзі. 
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення. Водночас Суд уважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 433 КПК скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , якою ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року залишено без змін, з огляду на таке. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд касаційної інстанції постановою від 29 листопада 2023 року скасував ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня  2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, закрито на підставі п. 10 ч. 1                               ст. 284 КПК, і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
З огляду на це, предметом розгляду суду апеляційної інстанції буде, зокрема апеляційна скарга сторони захисту, в якій захисник просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК та ухвалити нову, якою: кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,  закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а кримінальне провадження в частині  обвинувачення ОСОБА_8   у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК  - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення. Тобто захисник ставить вимогу про закриття провадження з інших підстав, ніж застосовано судом.
В той же час, колегія суддів зважає на обставини цього провадження та враховує, що відповідно до п. 6  ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.
З огляду на зазначене, в аспекті гарантій ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 17, 21, 24 КПК, зокрема щодо забезпечення права на апеляційний перегляд судового рішення, наявність у цій справі ухвали про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7   на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, яка набрала законної сили, перешкодить перегляду оскаржуваного судового рішення, а саме ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року за доводами апеляційної скарги сторони захисту, поданої з вищезазначених підстав, а отже,                                           у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 433 КПК, ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року необхідно скасувати з метою забезпечення ОСОБА_8 та     ОСОБА_7 доступу до суду та у такий спосіб не буде погіршено їх становище.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
У порядку ч. 2 ст. 433 КПК ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року щодо  ОСОБА_7 та ОСОБА_8  скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.                             
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,                         є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_3