30.11.23
22-ц/812/1185/23
Провадження № 22-ц/812/1185/23 Головуючий суду першої інстанції Волкова О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Миколаїв Справа № 486/1393/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
при секретарі судового засідання – Колосовій О.М.,
за участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волкової О.В., повний текст якого складено 11 вересня 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитини,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору – ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. 
Доводи позову обґрунтовано тим, що вона є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 липня 2010 року, шлюб між її батьками було розірвано.
Після розірвання шлюбу вона залишилась проживати з матір`ю.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 жовтня 2016 року, було визначене місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_4 ..
Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 грудня 2009 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі частки всіх видів заробітку.
В подальшому розмір стягнутих аліментів за рішенням суду було змінено з частки на 1/6 частку.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2017 року, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року, змінено розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 з 1/6 частки на 1/4 частку.
23 серпня 2022 року вона досягла повноліття та відповідач перестав сплачувати аліменти на її утримання.
Проте з 01 вересня 2021 року вона навчається на стоматологічному факультеті Одеського національного медичного університету IV рівня акредитації на денній формі навчанні на контрактній основі. Загальна вартість навчання становить 239 600 грн. 
Оскільки вона навчається на денній формі навчання, у неї немає можливості працювати. Жодних доходів, які давали б змогу самостійно оплачувати навчання у закладі вищої освіти, у неї немає. У зв`язку з цим вона потребує матеріальної допомоги батька. 
Окрім того, навчальний заклад знаходиться в м. Одесі. Вона проживала в студентському гуртожитку, вартість проживання в якому складає 3 120 грн за рік. Всі витрати, пов`язані з навчанням, оплачували її батьки. 
Протягом 2022-2023 років гуртожиток закрили на ремонт, тому вона була вимушена винаймати однокімнатну квартиру у м. Одесі. 
За договором оренди вона сплачує 5 000 грн на місяць без урахування всіх платежів по комунальним послугам та вартості інтернету, що становить 1 500 грн, що теж є витратами, пов`язаними з навчанням. 
Крім того, їй необхідні продукти харчування, одяг, в тому числі спеціальний одяг для медичних працівників, засоби гігієни, підручники, канцелярське приладдя, проїзд у міському транспорті, а також проїзд від місця навчання до місця проживання. Тому вона потребує матеріальної допомоги. 
Мати підтримує її матеріально в добровільному порядку. Її мати працює та отримує заробітну плату в середньому у розмірі 13 000 грн. На утриманні її матері також перебуває ще двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу.
Відповідач працює на ВП "ПАЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" головним фахівцем з безпеки служби головного технолога. Виходячи з розміру аліментів, які він сплачував до її повноліття, його заробітна плата становить близько 100 000 грн, що майже в 9 разів перевищує заробітну плату її матері.
Відповідач має більшу можливість, ніж мати, надавати їй матеріальну допомогу, якої вона потребує у зв`язку із продовженням навчання. 
Крім того, відповідач має трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; та легковий автомобіль «Пежо». Це свідчить про високий рівень забезпеченості батька, високий рівень його заробітку та про його можливість сплачувати аліменти у зв`язку з продовженням нею навчання на рівні розміру аліментів, які він сплачував за рішенням суду до її повноліття.
Матеріальний та сімейний стани відповідача не змінились з моменту ухвалення рішення суду, за яким він сплачував аліменти у розмірі 1/4 частки. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання в розмірі частки від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 вересня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на повнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача, щомісяця, починаючи з 29 листопада 2022 року, до досягнення дитиною 23 років, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умови продовження нею навчання.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. 
Рішення суду мотивовано необхідністю у матеріальній допомозі повнолітньої дочки, в тому числі і оплати на навчання та проживання, придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, підручників, канцелярського приладдя, транспортні витрати та інше. При цьому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, він є працездатним, має високий заробіток, який дозволяє йому утримувати себе та своїх доньок.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив його частково скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на користь позивача у розмірі 1/10 частки.
Апеляційна скарга на рішення мотивована тим, що основним мотивом суду при визначенні аліментів, та встановленні їх розміру є виключно так його високий заробіток.
Такий висновок суду відповідач вважає передчасним, та таким, що не відповідає обставинам справи.
Високий заробіток не може бути єдиною підставою для визначення розміру аліментів, оскільки законом та судовою практикою визначено, що матеріальна спроможність утримувати себе та дитину, є лише однією з таких підстав.
При цьому, визначаючи і обґрунтовуючи розмір аліментів, суд зосередився лише на матеріальному становищі відповідача, не проаналізувавши інші обставини, які мають суттєве значення нарівні із заробітком.
Стан здоров`я позивача є задовільним. Жодних доказів, що позивач потребує лікування або має хвороби відсутній. Зазначена обставина є підставою для встановлення аліментів у меншому розмірі, ніж встановлено судом.
Скаржник вважає, що суд приймаючи рішення, при визначенні розміру аліментів, не врахував реальні потреби дитини. Так з доведених позивачем потреб реальні сукупні витрати складають 156 000 грн на рік.
В той же час, аліменти які має сплачувати відповідач, в п`ятнадцять разів перевищують не тільки мінімальний розмір аліментів, встановлених для дитини відповідного віку, але й не враховують необхідний внесок матері дитини в її забезпечення.
Враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівним як у батька так і матері, то витрати дитини мають ділитись навпіл.
Лише відсутність у матері можливості надавати утримання, не звільняє її від обов`язку брати рівну участь в утриманні дитини.
Наявність у матері позивача інших дітей, також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку утримання дитини, або зменшення її участі в утриманні дитини.
Суд приймаючи рішення про стягнення аліментів, не врахував положень частини 2 статті 200 СК України, і не надав оцінку можливостям матері надавати саме рівне утримання дитині.
На думку відповідача, суд фактично переклав обов`язок утримувати дитину виключно на батька, звільнивши тим самим матір від обов`язку рівної участі в утриманні дитини.
Крім того, розмір аліментів призначених судом, не відповідає реальному матеріальному становищу позивача, яке судом не було проаналізовано.
Аліменти в розмірі частки доходів відповідача, як це визнає позивач складає 21 000 грн щомісяця.
За рік розмір аліментів складатиме 252 000 грн.
Зазначена сума на 100 000 грн перевищує вартість навчання, вартість оренди квартири та той прожитковий мінімум який встановлений для всіх громадян України відповідного віку.
Більш того, зазначена сума значно перевищує розмір витрат позивача, якщо брати до уваги те, що матір позивача теж має брати участь в утриманні дитини, і навіть якщо не нарівні, що однозначно порушує вимоги статті 141 СК України, то хоча б частково.
Таким чином, суд визначаючи розмір аліментів, в порушенні вимог статті 182, 200 СК України не врахував і не проаналізував реальні потреби дитини в утриманні, та не надав оцінку її матеріальному становищу, а також не врахував положень частини 2 статті 200 СК України, а саме можливості матері позивача надавати рівне, нарівні з батьком, матеріальне утримання дитини, з урахуванням положень 141 СК України.
Суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на стан здоров`я відповідача, а саме на ту обставину, що здоров`я відповідача останній час значно погіршилось.
Лише за період з 2021 по 2023 рік відповідач доволі часто, майже раз на місяць звертався до лікарів, оскільки має численні проблеми зі здоров`ям.
Протягом останнього року у відповідача було загострення його хронічних хвороб, та було виявлено кілька нових.
Окрім того, за період в два роки, відповідач переніс кілька операцій.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував реальний стан здоров`я відповідача, чим порушив вимоги статті 182 СК України.
Також суд першої інстанції не врахував наявність на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків чи дочки, сина.
На утриманні відповідача перебуває не лише друга дитина, на утримання якої він сплачує 16,6% процентів свого доходу, але й матір яка є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонеркою.
Позивач лише посилається на те, що у відповідача є у власності автомобіль та житло, але не надала доказів такого.
Є певна усталена судова та правозахисна практика, яка визначає розмір аліментів в залежності від кількості дітей у платника аліментів.
Тобто законодавець передбачив, що в безспірному порядку, стягнення на одну дитину при наявності двох дітей, не має перевищувати 1/6 частки доходів платника аліментів.
На думку скаржника, суд відступаючи від усталених розмірів аліментів, мав би чимось обґрунтувати таке відступлення, окрім посилання на високі доходи відповідача.
Від позивача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві ОСОБА_3 зазначала, що погодитись з доводами апеляційної скарги не може, оскільки вони є надуманими та такими, що суперечать обставинам справи, встановленим судом першої інстанції.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідач обґрунтовуючи незаконність і необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, посилається на докази, які не були подані ним до суду першої інстанції та не досліджувались судом через неподання їх суду самим же відповідачем.
При цьому в апеляційній скарзі відповідач посилається на приписи статті 367 ЦПК України та не зазначаючи жодної причини, з якої долучені ним до апеляційної скарги письмові докази, не були подані ним до суду першої інстанції, посилається на них у апеляційній скарзі, що є підставою для відмови у їх прийняття і дослідженні судом апеляційної інстанції. 
Долучені до апеляційної скарги письмові докази до суду першої інстанції не були подані, без поважних причин, хоча на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції вони мали знаходитись в розпорядженні відповідача.
Жодних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, відповідач не наводить не надає жодного обґрунтування поважності причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, не заявляє клопотання про їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції.
Більш того наданими додатковими доказами не доводиться те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі частки заробітку.
Твердження відповідача про відступлення судом першої інстанції від усталених розмірів аліментів є хибним. Сталої практики щодо розміру аліментів на повнолітніх дітей не існує, не визначений такий розмір аліментів і будь-яким законом України, все залежить від потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та найголовніше від можливостей батьків утримувати себе і свою повнолітню дитину.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказувала, що вважає рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 вересня 2023 року законним, обґрунтованим, справедливим по суті, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та таким, що направлене на захист прав і найвищих інтересів дитини, яка продовжує навчання.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає незаконною, а долучені до неї додаткові докази та доводи наведені у самій скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції те не вказують на те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки від 01 липня 2022 року № 22.00015, виданої деканом стоматологічного факультету, ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу 3 семестру денної форми навчання (контрактна основа) спеціальності «Стоматологія» стоматологічного факультету Одеського національного медичного університету IV рівня акредитації. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2026 року.
В судовому засіданні встановлено, що мати позивача перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вона має двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2011 року народження та ОСОБА_6 , 2015 року народження.
Матір позивача працює методистом культурно-освітнього закладу в Палаці культури «Енергетик» ВП "ПАЕС".
Відповідач має малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яку він сплачує аліменти.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що позивач є дочкою ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, у шлюбі не перебуває. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
Суд першої інстанції, установивши, що дочка відповідача – ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який має достатній дохід, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-річного віку.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки реальним потребам повнолітньої дитини та обов`язку матері брати участь в утриманні повнолітньої дочки не заслуговують на увагу, оскільки факт проживання позивача з матір`ю та перебування на утриманні останньої, крім тверджень позивача також підтверджено й третьою особою. Суд першої інстанції врахував, що місце навчання повнолітньої дочки не збігається з її місцем проживання, що потребує витрат на переїзди та проживання. Крім того, судом також було враховано потреби дочки щодо організації свого навчання та побуту. 
Відповідач, ставлячи в апеляційній скарзі під сумнів зазначені факти, будь-яких доказів на їх спростування не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду. За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повнолітня дочка сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні у зв`язку з продовженням навчання.
Наведені правові норми, що регулюють стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а також судова практика з цих питань не містять мінімальних та максимальних розмірів аліментів, а тому посилання в апеляційній скарзі на необхідність при обрахуванні розміру аліментів враховувати розмір прожиткового мінімуму встановленого для осіб відповідного віку є неприйнятним.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що повнолітня дочка відповідача – ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який має достатній дохід, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-річного віку.
Між тим, при обрахуванні розміру аліментів у визначеному судом першої інстанції, безпідставно не було враховано стан здоров`я відповідача. Зокрема, відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» від 31 липня 2023 року № 2546, надану медичною установою на запит представника позивача, відповідач ОСОБА_2 має певні хронічні захворювання, періодичне лікування яких потребує певних витрат, а тому ці обставини безпідставно не були взяті судом першої інстанції до уваги.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ще малолітня дитина, на яку він сплачує аліменти, проте ці обставини також не були враховані судом при визначенні розміру аліментів. 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції помилково не врахував зазначені обставини та з огляду на обов`язок обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача.
       До апеляційної скарги відповідач долучив письмові докази, зокрема, документи медичних установ, що підтверджують його захворювання, копію свідоцтва про своє народження та копію пенсійного  посвідчення на ім`я його матері та скриншот переписки у месенджері для обміну миттєвими повідомленнями.
        Між тим, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
         Проте судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник в апеляційній скарзі на виконання вимог пункту 7 частини 2 статті 356,  частини 3 статті 367 ЦПК взагалі не заявляв про долучення додаткових доказів, не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.
         Таким, чином відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.  
Ураховуючи те, що в частині визначення судом першої інстанції розміру аліментів фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом першої інстанції враховані не належним чином, не досліджено в повній мірі доводів відповідача, якими він обґрунтовував свої заперечення, оскаржуване судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23 років. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 вересня 2023 року в частині розміру аліментів змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23 років. 
В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.