Справа № 466/3645/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2190/23                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        20 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
       судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Цьони С.Ю.;
Брижка О.В. – представника Східного регіонального управління державної прикордонної служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Східного регіонального управління державної прикордонної служби України на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 29 червня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Східне регіональне управління державної прикордонної служби України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому – з посиланням на положення статті 1212 ЦК України - просило суд стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 140 353 грн. 31 коп. «безпідставно набутих коштів», а також судові витрати по справі.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач проходив військову службу за контрактом в Держприкордонслужбі і останнім місцем проходження служби було Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби від 04.06.2022 року №171-ОС контракт з відповідачем припинено (розірвано) та звільнено останнього з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII), а наказом від 09.06.2022 року № 180-ОС підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а також встановлено виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.
Відповідно до разрахункового листа ОСОБА_1 була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 142 490 грн. 67 коп., яку (з урахуванням утриманого військового збору 1,5% - 2137,36 грн.) йому було виплачено у розмірі 140 353 грн. 31 коп.
Однак, відповідно до аудиторського звіту за результатами внутрішнього аудиту діяльності Адміністрації Державної прикордонної служби України, органів Держприкордонслужби щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей додатковою винагородою на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 була нарахованою помилково та безпідставно.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII), військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.
Підстави припинення контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, визначені у частині 5 статті 26 Закону № 2232-XII, аналіз положень якої свідчить про те, що (на думку позивача) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413, лише у мирний час.
Отже, у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами в період з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації (підпункт «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ), ОСОБА_1 не набув права на застосування до нього положень статті 15 Закону № 2011-ХІІ та отримання одноразової грошової допомоги при звільнені.
Позивачем направлено відповідачу листа про повернення безпідставно набутих коштів, однак відповіді на нього позивач не отримав, а тому просить на підставі ст.1212 ЦК України стягнути безпідставно виплачені відповідачу грошові кошти на користь позивача в судовому порядку (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено – за недоведеністю позивачем того, що виплата відповідачу одноразової грошової допомоги при звільненні останнього з військової служби відбулася безпідставно у зв`язку з рахунковою помилкою і недобросовісністю з боку набувача (а.с. 55-58).

Дане рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.
Звертає увагу на те, що в результаті проведення службового розслідування «за фактом помилкової виплати одноразової грошової допомоги при звільненні Малому Вадиму» було встановлено, «що посадові особи, візуючи наказ начальника Східного регіонального управління від 18.05.2022 № 141-ОС в частині виплати ОСОБА_2 , добросовісно помилилися вважаючи, що військовослужбовець, під час дії воєнного стану, мав право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні» (а.с. 63-69).

Представник відповідача надіслав до суду Відзив на апеляційну скаргу та заяву про апеляційний розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1).
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (а, відтак, у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню) те, що:
-04 червня 2022 року наказом начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби № 171-ОС контракт з відповідачем було припинено (розірвано) та звільнено останнього з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII (а.с. 11);
-09 червня 2022 року наказом № 180-ОС відповідача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а також встановлено виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби (а.с. 12);
-при звільненні відповідачу була нарахованою одноразова грошова допомога у розмірі 142 490 грн. 67 коп., яку (з урахуванням утриманого військового збору 1,5% - 2137,36 грн.) йому було виплачено у розмірі 140 353 грн. 31 коп. (а.с. 12-зворот).

Згідно з вимогами статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті: пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Недобросовісності з боку набувача (відповідача ОСОБА_1 ) в отриманні ним одноразової грошової допомоги при його звільненні з військової служби у запас не встановлено і позивач на таку не посилається.
Натомість, позивач посилається лише на рахункову помилку«посадових осіб, (які) візуючи наказ … від 18.05.2022 № 141-ОС в частині виплати ОСОБА_2 , добросовісно помилилися вважаючи, що військовослужбовець, під час дії воєнного стану, мав право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні».
В той же час, одноразова грошова допомога при звільненні відповідача ОСОБА_1 з військової служби у запас була виплачена на підставі наказу начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби від 09.06.2022 року № 180-ОС, а відтак ця виплата також не є і результатом рахункової помилки.
Встановивши, що виплата одноразова грошова допомога при звільненні відповідача ОСОБА_1 з військової служби у запас здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності згаданого набувача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача згаданих коштів.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 140 353 грн. 31 коп.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 140 353 грн. 31 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 140 353 грн. 31 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Східного регіонального управління державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 29 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 30 листопада 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.