Справа № 146/484/23
Провадження № 22-ц/801/2108/2023
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року	Справа № 146/484/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П., 
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом
Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги
розподілу природного газу у сумі 20405,59 гривень, 
за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_1 на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Томашпіль Вінницької області за головування судді Пилипчука О. В.,

У С Т А Н О В И В: 

12 квітня 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» ( далі - АТ «ОГС «Вінницягаз» ) звернулося у Томаш-пільський районний суд Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу у розмірі 20405,59 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. АТ ОГС «Вінницягаз» є оператором газорозподільної системи, яке надає послуги розподілу природного газу у межах зони ліцензійної діяльності, а відтак є на-давачем комунальних послуг у розумінні Законів України «Про житлово-кому-нальні послуги» та «Про ринок природного газу». Згідно із законом розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу при-родного газу у порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем, за-твердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулю-вання у сферах енергетики та комунальних послуг ( далі - НКРЕКП ), від 30 ве-ресня 2015 року № 2494, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824, зі змінами ( далі - Кодекс ГРМ ) та ін-шими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829. Типовий договір є публічним та регламентує порядок і умови за-безпечення цілодобового доступу споживача до гозорозподільної системи, роз-поділ ( переміщення ) природного газу газорозподільною системою з метою йо-го фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та пере-міщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціоно-ваного відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього дого-вору однакові для усіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем. Цей договір є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Позивач вказує, що фак-том приєднання споживача до умов цього договору ( акцептування договору ) розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених зако-нодавством дій, а саме: сплатити за послуги оператора ГРМ та/ або мати доку-ментально підтверджене споживання природного газу. 
ОСОБА_1 є споживачем та отримувачем послуги з розподілу природ-ного газу у розумінні Законів України «Про ринок природного газу» та «Про житлово-комунальні послуги», оскільки його будинок ( об`єкт споживання ) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «ОГС «Вінниця-газ», у зв`язку із чим в Автоматизованій системі обліку споживання і розрахун-ків ( бази даних абонентів ) на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , він здійснює фактичний відбір газу, що підтверджується зміною показників лічильника по вказаному рахунку, відображеному у сформованому фінансовому стані, та частково сплачував кошти за отримані послуги розподілу природного газу, що відображено у сформованому фінансову стані. Відповідач, здійснюючи вказані вище дії, приєднався до умов договору розподілу природ-ного газу - акцептував договір, зміст якого розміщений на офіційному веб-сайті позивача та відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затверд-женому НКРЕКП, обов`язковому до виконання усіма суб`єктами ринку природ-ного газу ( у т. ч. і побутовими споживачами ).
Розрахунки споживачів за послуги з розподілу природного газу, що надаються оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта ( об`єктів ) споживача, яка визначається, виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому, та оплачується споживачами рівномірними частками протягом календарного року. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим, до 20 числа ( включно ) місяця, у якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ.
За розрахунком позивача ОСОБА_1 ( боржник ) за отримані послуги з розподілу природного газу у повному обсязі не розрахувався, здійснивши опла-ту наданих протягом 2020-2023 років послуг лише частково. За вказаний період сума послуги становить 22767,98 гривень, проте фактично відповідачем спла-чено лише 2362,39 гривні. Таким чином заборгованість ОСОБА_1 за по-слуги з розподілу природного газу становить 20405,59 гривень. Ураховуючи ви-кладене, відповідач як споживач послуг з розподілу природного газу своїх обов`язків по оплаті за надані йому послуги з розподілу природного газу на-лежно не виконує. 
За таких обставин позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборго-ваність за послуги розподілу природного газу у сумі 20405,59 гривень, яка ви-никла за період з січня 2020 року по лютий 2023 року включно, а також поне-сені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень.
Заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року позов АТ «ОГС «Вінницягаз» задоволений, із ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача 20405,59 гривень заборгованості за по-слуги розподілу природного газу, а також 2684,00 гривні сплаченого судового збору.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 ве-ресня 2023 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 20 червня 2023 року у цій справі залишена без задоволення. 
Не погоджуючись із ухваленим 20 червня 2023 року заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дублюючи у скарзі зміст заочного рішення суду, відповідач зазначив, що АТ «ОГС «Вінни-цягаз» надає населенню послуги з постачання природного газу, додав до скарги докази про надання йому послуги за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Однак позивачем не було надано суду доказів про те, що вказаний особовий рахунок відкритий за адресою проживання скаржника, чи доказів належності останньо-му житлового будинку, за яким відкритий зазначений особовий рахунок. При цьому вимоги позову, вказав ОСОБА_1 , умотивовані тим, що саме він є споживачем житлово-комунальних послуг, але у матеріалах справи відсутня письмова заява-приєднання до договору. Відомості у фінансовому стані абонен-та про те, що особовий рахунок № НОМЕР_1 оформлений на ОСОБА_1 , не є належним, допустимим і достатнім доказом того, що він є споживачем послуг з газопостачання у вказаному житловому будинку чи квартирі у зазначений період. З огляду на викладене, позов АТ «ОГС «Вінницягаз» про стягнення заборгованості необґрунтований, такий, що не підлягає задоволенню. 
Користуючись наданим цивільним процесуальним законом правом, забез-печеним ухвалою апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, АТ «ОГС «Він-ницягаз» особі належно уповноваженої представниці адвокатки Кравчук О. В. 19 жовтня 2023 року подало суду апеляційної інстанції письмово викладений відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вказало, що вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Під час розгляду даної справи судом першої інс-танції позивач не надавав доказів у підтвердження надання послуг з газопоста-чання по особовому рахунку, відкритому на ім`я відповідача, з підстав здійс-нення АТ «ОГС «Вінницягаз» господарської діяльності виключно з розподілу природного газу. Саме послуги з розподілу ( переміщення газорозподільною системою ) природного газу надавалися позивачем до домоволодіння, по якому особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 . Інформація щодо адреси, за якою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , міститься у довідці про фі-нансовий стан, де також відображені щомісячні показники лічильника, здійс-нені нарахування коштів, сплачені суми та розмір наявної заборгованості ста-ном на дату подання позовної заяви. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наго-лошує на тому, що для правильного вирішення питання його цивільно-правової відповідальності як споживача послуги необхідно установити, чи є він влас-ником садиби по АДРЕСА_1 . Однак усупереч викладеному, скаржник не надав жодних будь-яких доказів на спростування факту безпідставності відкриття особового рахунку на його ім`я. Починаючи з 01 січня 2020 року, коли послуга з розпо-ділу природного газу відокремлена від послуги з постачання газу, щомісячно на адресу проживання скаржника надходили рахунки на оплату комунальних послуг, у тому числі і з розподілу природного газу. У період з 01 січня 2020 ро-ку по 01 липня 2021 року споживачем було сплачено 2362,39 гривні, а саме: у березні 2020 року - 461,58 гривню, у квітні 2020 року - 413,66 гривень, у травні 2020 року - 214,80 гривень, у липні 2020 року - 55,40 гривень, у січні 2021 року - 2,51 гривні, у квітні 2021 року - 699,52 гривень, у травні 2021 року - 403,91 гривні, у червні 2021 року - 111,01 гривень. Таким чином, ураховуючи часткове погашення заборгованості за надані послуги з розподілу газу та стабільне спо-живання природного газу за вказаною вище адресою, власник особового рахун-ку є таким, до приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу та зобов`язався дотримуватися вимог даного договору. За даний період до позивача не надходили звернення ОСОБА_1 або інших осіб із вимогою щодо переоформлення особового рахунку. Крім того і сам відповідач не звер-тався до АТ «ОГС «Вінницягаз» із листом щодо припинення дії договору роз-поділу газу, остаточного припинення використання природного газу. Натомість в апеляційній скарзі відповідачем не заперечуються факти споживання за адре-сою його проживання природного газу, помісячні обсяги, використовувані за даною адресою, але які наведені у фінансовому стані. Споживання є регуляр-ним, в опалювальні періоди різних років є значно більшим, у літній періоди – мінімальне. За період з січня 2020 року по березень 2023 року було спожито 13278, 50 м. куб. природного газу. Крім того навіть при оформленні апеляційної скарги відповідач зазначив своє місце проживання саме за адресою, за якою має місце заборгованість за надані позивачем та спожиті скаржником послуги з розподілу природного газу.
Згідно із нормою частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скар-ги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній доказа-ми, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності наявні у ній доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Заочне рішення суду першої інстанції від 20 червня 2023 року відповідає цим вимогам.
У даній справі установлено, що відповідно до довідки про фінансовий стан від 23 березня 2023 року, оформленої на ім`я скаржника ОСОБА_1 як на побутового споживача, за адресою: АДРЕСА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , за-значений тип лічильника METRIX-U-G4, серійний номер 00784529. За період з січня 2020 року по березень 2023 року відповідач допустив заборгованість з оплати послуги з роз-поділу природного газу у сумі 20405,59 гривень. Згідно із довідками від 23 лютого 2023 року про фактичний обсяг споживання природного газу по особовому рахунку скаржника ОСОБА_1 об`єм спожитого газу для розрахунку становив: за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 3838,48 м. куб.; за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 3470,17 м. куб.; за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року - 3470,17 м. куб.; за період з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року - 3984,26 м. куб. Згідно із доданими до матеріалів справи фотознімками лічильника METRIX G4 серійний номер 00784529 показники вказаного засобу обліку становлять 18355 м. куб. (а. с.27), 22347 м. куб. (а. с.26), 23966 м. куб. (а. с.25).
Задовольняючи позовні вимоги АТ «ОГС «Вінницягаз», суд першої інстан-ції, керуючись нормами статей 509, 526, 610, 625, 633, 634, 639, 614, 642 ЦК України, статей 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Ко-дексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної ко-місії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, вважав, що між позивачем та відповідачем у цій справі наявні фактичні договірні відносини. Позивач виконав узяті на себе договірні зобов`язання перед ОСОБА_1 , надав йому послуги розподілу природного газу. Водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав, не оплатив спожиті послуги розподілу природного газу, чим порушив, не виконав належ-ним чином умови договору. Станом на момент звернення до суду із цим позо-вом у скаржника наявна заборгованість у розмірі, вказаному у зверненні до су-ду, яка споживачем не спростована, тому суд дійшов висновку про наявність за-конних, достатніх підстав для задоволення вимог позивача та стягнення з боржника заборгованості за надані та спожиті послуги з розподілу природного газу. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваному заочному судовому рішенні, оскільки воно є правильним, доведеним, об`єктивним та урешті справедливим.
Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установле-но, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, ви-конавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Положеннями пункту дру-гого частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні по-слуги» установлено, що до комунальних послуг належать у тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.
Згідно із пунктом п`ятим частини другої статті 7, частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, установ-леними відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні по-слуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до пункту першого частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-кому-нальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Тако-му праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, установлені договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього ( крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті ) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору ( змін до нього ), складений згідно із Типовим договором. Якщо споживач ( інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача ), який отримав проект договору ( змін до нього ) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору ( внесення змін ) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання ( продовження отримання ) відповідної комунальної послуги від цього виконавця ( у тому числі здійснив оплату наданих послуг ), договір ( зміни до нього ) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу у порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором ( НКРЕКП ).
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19 червня 2017 року № 811 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу», АТ «ОГС «Він-ницягаз» видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з роз-поділу природного газу у межах території Вінницької області ( крім сіл Яку-шинці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинсь-кого району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Со-кіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району ), а та-кож території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газороз-подільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, корис-туванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».
Укладання договору на розподіл природного газу можливе шляхом вчи-нення виключно конкретних дій або мовчання, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачене законом ( частина друга статті 205 ЦК України ).
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( стаття 629 ЦК України ).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором приєднання є договір, умови якого установлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору ( стаття 634 ЦК України ).
Згідно із пунктом першим глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у влас-ності чи користуванні ( у тому числі в експлуатації ) Оператора ГРМ, здійс-нюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєд-нання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу ( приєднання ) на договірних засадах; за-безпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги. Пунктом третім глави 3 розділу І Кодексу ГРМ передбачено, що для забезпе-чення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розпо-ділу ( переміщення ) належного споживачу ( суміжному суб`єкту ринку природ-ного газу ) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача ( суміжного суб`єкта ринку природного газу ) до ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові та суміжні суб`єкти ринку природ-ного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим досту-пом до ГРМ та можливістю розподілу ( переміщення ) природного газу ГРМ у порядку, визначеному у розділі VІ Кодексу ГРМ.
Згідно із пунктом четвертим частини другої розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ укладення договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової фор-ми договору. Таким чином для приєднання до умов договору розподілу та фак-тичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву - приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги оператора ГРМ та/або мати документально підтвер-джене споживання природного газу. 
Відповідно до пункту 6.3 розділу VI Типового договору розподілу природ-ного газу величина річної замовленої потужності об`єкта ( об`єктів ) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта ( об`єктів ) споживача на тариф, установлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку мі-сячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Абзацом дру-гим пункту 6.6 розділу VI Типового договору розподілу природного газу уста-новлено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим До-говором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа ( включно ) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. 
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обста-вин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та ін-ших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( частина перша статті 77 ЦПК України ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність об-ставин справи, які входять до предмета доказування ( частина перша статті 80 ЦПК України ).
Частиною третьою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог або за перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із час-тиною шостою цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Під час розгляду та вирішення справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання об-слуговуючою організацією ( позивачем ) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами ( відповідачу, відповідачам ), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно із чинними тарифами. Та-кий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 14 лю-того 2018 року у справі № 638/11589/15-ц. 
Суд першої інстанції, установивши, що між сторонами у цій справі наявні фактичні договірні відносини, АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінни-цягаз» виконало узяті на себе зобов`язання перед позивачем та надало йому по-слуги розподілу природного газу, а ОСОБА_1 водночас своїх зобов`язань не виконав, не оплатив послуги розподілу природного газу, чим порушив умови договору приєднання, дійшов правильного висновку про наявність законних, достатніх підстав для задоволення позову на корись АТ «Оператор газороз-подільної системи «Вінницягаз». 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б факт його приєднання до умов договору розподілу природного газу та відкриття особового рахунку за адресою його проживання, є необґрунтованими з огляду на таке. 
За умовами пункту четвертого глави 3 розділу IV Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання Споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяль-ності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Фактом приєднання Споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природ-ного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу ( пункт сьомий глави 3 розділу VІ Кодексу ГРМ ). За пунктом п`ятим роз-ділу 3 глави VI Кодексу ГРМ у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Матеріалами даної справи беззаперечно підтверджується, що на ім`я побу-тового споживача  ОСОБА_1  відкритий особовий рахунок №  НОМЕР_1 , фактичний відбір газу ним здійснюється за адресою:  АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 . Аналогічні відомості про місце проживання скаржника та його ідентифікаційний код зазначаються ним самим в апеляційній скарзі. Те, що від-повідач дійсно споживає природний газ за вказаною вище адресою підтверджу-ється довідкою про фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу при-родного газу, довідками про фактичні обсяги спожитого природного газу, а та-кож фотознімками лічильника з очевидним збільшенням його показників. У до-відці про фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природного газу відображаються щомісячні показники лічильника про обсяг спожитого позива-чем природного газу, зазначено суми, які підлягали до сплати кожного місця позивачем на користь відповідача, а також розмір боргу за кожен місяць з січня 2020 року по березень 2023 року. Дана інформація сформована згідно даних споживача та під час контрольного зняття показників з лічильника працівни-ками АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз». Разом з тим із до-відок про фактичний обсяг споживання природного газу ОСОБА_1 та-кож вбачаються помісячні показники лічильника і об`єм спожитого газу. Наве-дені документи містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, одержані у встановленому законом порядку, відтак є належними та допусти-мими доказами у розумінні норм статей 77, 78 ЦПК України.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані опла-тити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у пов-ному обсязі. Ураховуючи, що АТ «Оператор газорозподільчої системи «Він-ницягаз» надавало послуги з розподілу природного газу до будинку скаржника, а останній прийняв ( спожив ) ці послуги, користуючись природним газом ( тоб-то прийняв оферту ), тому наявність двосторонньої підписаної угоди між нада-вачем та споживачем послуг законом не вимагається. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до позивача з вимогою про припинення дії договору про надання послуг розподілу природного газу та того, що він припинив користуватися такими послугами. У свою чергу дані ОСОБА_1 як побутового споживача послуги відповідають відомостям, що зазначаються ним самим в апеляційній скарзі, тому неможливо стверджувати про безпідставність чи недоведеність відкриття особового рахунку за місцем його проживання та споживання послуг за цією адресою, а доказів про зворотне скаржником не надано.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності», який зводиться до обґрунтованості вимог позову у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений до стягнення стороною позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога на-давати детальну відповідь на кожний аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року).
На виконання норм статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на під-ставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду визнає дово-ди апеляційної скарги такими, що на увагу не заслуговують, оскільки цілком спростовуються матеріалами справи та вищезазначеними нормами чинного законодавства; вони не є достатніми, суттєвими та об`єктивними для задово-лення скарги і скасування правильного, законного судового рішення, яке відпо-відає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єк-тивно є такими, що свідчать про незгоду скаржника за наслідком суб`єктивного трактування, розуміння ним норм матеріального права. 
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права, які регулюють правовідносини між сторона-ми у цій справі.
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задово-лення. 
Заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передба-чених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота 

В. П. Рибчинський