П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3294/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
24 жовтня 2023 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Ватаманюка Р.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В., 
позивача, представника відповідача,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд винести рішення про стягнення з відповідача - Офісу Генерального прокурора на користь - ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в справі №822/5103/14, у загальній сумі (розмірі) 470507,31 грн., з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Хмельницьким окружним адміністративним судом 02 грудня 2020 року (справа №822/5103/14) задоволено позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України. Визнано протиправним та скасовано з моменту прийняття наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2506-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України. ОСОБА_1 поновлено з 24 жовтня 2014 року на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України. Крім того, з Офісу Генерального прокурора на користь - ОСОБА_1 , стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1224264,16 грн., з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. Поряд з цим, в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, судове рішення допущено до негайного виконання. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді - залишено без змін. Задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково, а саме стягнуто з Офісу Генерального прокурора 2553120,15 грн. Генеральним прокурором судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України виконано тільки через 10 місяців, тобто 28 вересня 2021 року. При цьому, при прийнятті рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури України, відповідачем не проведено оплату праці (середній заробіток) за період: 03 грудня 2020 року - 27 вересня 2021 року, тобто - за дні затримки виконання вищевказаного судового рішення.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №822/5103/14 за період з 03 грудня 2020 року по 27 вересня 2021 року в сумі 470507,31 грн. (чотириста сімдесят тисяч п`ятсот сім гривень тридцять одна копійка).
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 жовтня 2023 року о 13 год. 30 хв.
У судовому засіданні представник Офісу Генерального прокурора підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнили.
Позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши позивача та представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 20.03.2008 по 31.07.2012 позивач обіймав посаду першого заступника прокурора Хмельницької області, на підставі наказу Генерального прокурора України від 20.03.2008 року №181к.
У період з 26.06.2014 по 23.10.2014 позивач обіймав посаду першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, відповідно до наказу Генерального прокурора України від 26.06.2014 року №1200ц.
16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади", яким передбачені підстави та порядок проведення процедури люстрації щодо посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.
23.10.2014, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та статті 15 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки про результати вивчення особової справи позивача,  Генеральною прокуратурою України прийнято наказ №2506-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, у зв`язку з припиненням трудового договору, відповідно до п.7-2 ст. 36 КЗпП України.
Згідно даних Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", позивач був таким, що звільнений з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади" та щодо якого наявна заборона займати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація) протягом 10 років.
Не погоджуючись із таким наказом, позивач оскаржив його до суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі №822/5103/14 вирішено позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №2506-ц від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у сумі 1 224 264,16 грн. (один мільйон двісті двадцять чотири тисячі двісті шістдесят чотири гривні шістнадцять копійок). Зобов`язано Офіс Генерального прокурора направити до Міністерства юстиції України, згідно чинного законодавства повідомлення про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1  заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади". Суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014 року, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено  частково. Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії скасовано в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у сумі 1 224 264,16 грн. Прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у сумі 2 553 120,15 грн. (два мільйони п`ятсот п`ятдесят три тисячі сто двадцять гривень п`ятнадцять копійок). В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 29 червня 2021 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишено без змін.
Наказом Офісу Генерального прокурора №1398ц від 28.09.2021 скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2506-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.
Вважаючи, що Офіс Генерального прокурора зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в справі №822/5103/14 за період з 03.12.2020 по 27.09.2021 позивач звернувся із позовом до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст.129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.  
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Згідно з ч.2 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.  
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).
Відповідно до положень КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.  Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно з якою  проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно зі ст.236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі і закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №807/2434/15.
Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.  
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.  Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18.
Так, з матеріалів справи встановлено, що рішення суду від 02.12.2020 року у справі №822/5103/14 фактично виконано лише 28.09.2022 шляхом прийняттям наказу Генерального прокурора №1398ц від 28.09.2021. Період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі визначається з наступного дня від дати прийняття рішення суду - 03.12.2020 року до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі 28.09.2022 року, тобто - 27.09.2022 року.
Оскільки судом встановлений факт затримки виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року у справі №822/5103/14 у період з 03.12.2020 по 27.09.2022, позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині розміру суми, що підлягає стягненню, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі по тексту - Порядок).
За змістом пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).  Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 №21-395а13.
Відповідно до наданої відповідачем довідки №21-48 зп від 23.01.2020 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 2317,77 грн. Даний факт позивачем в судовому засіданні не заперечувався.
Враховуючи зазначене обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 03 грудня 2020 року по 27 вересня 2021 року (203 робочих дні) належить проводити, виходячи із середньомісячної заробітної плати 2317,77 грн.
Отже, сума середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду за період з 03 грудня 2020 року по 27 вересня 2021 року становить 470507,31 грн. (2317,77 грн. х 203 дні), зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача.
Водночас, колегія суддів зауважує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі №826/6583/14 від 15 лютого 2019, суми коштів, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   26 жовтня 2023 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Ватаманюк Р.В.