Справа № 463/1856/23                                Головуючий у 1 інстанції: Гирич С. В. 
Провадження № 22-ц/811/2405/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю: представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Столяр О.М., представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Зелик Б.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №463/1856/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 –адвоката Зелика Богдана Богдановича на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 липня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 ,- про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання
в с т а н о в и в :

16 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення ОСОБА_4 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що донька сторін ОСОБА_4 , яка на даний час є повнолітньою, навчається у Львівському державному університеті внутрішніх справ, Інститут управління психології та безпеки за спеціальністю 053 «Психологія». У зв`язку із перебуванням на денній формі навчання вона позбавлена можливості влаштуватись на роботу та потребує подальшої матеріальної допомоги. Позивачка не має змоги самостійно забезпечувати дочку всім необхідним, зокрема, самостійно оплачувати витрати пов`язанні з навчанням, харчуванням та інші витрати. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає. Просить позов задоволити.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20 липня 2023 позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі однієї четвертої частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви - 16 березня 2023 року і до закінчення нею навчання або досягнення дочкою 23 років.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).
Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду оскаржив представник відповідача-адвокат Зелик Богдан Богданович. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, місце роботи і доходи позивачки. Вважає, що позивач вводить суд в оману, вказуючи, що дитина перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач постійно передавав кошти як і дружині та безпосередньо дочці, що стверджується копією виписки з банку, а також передає іншими способами, зокрема через інших людей, хоча і не має стабільного доходу, оскільки перебуває на заробітках за кордоном. Стверджує, що не погоджується з визначеним розміром аліментів, а погоджується на оплату в розмірі 3000 грн. щомісячно. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти в розмірі 3000 грн.
10 жовтня 2023 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними. Звертає увагу, що ОСОБА_1 несе значні витрати на утримання дочки сторін і такі витрати значно перевищують 3000 грн, які ОСОБА_2 просить стягувати з нього. Зазначає, що матеріальна допомога у зв`язку з навчанням дочки, відповідачем не надавалась, а з липня 2022 року він взагалі не спілкується з своєю дочкою. Вважає правильним висновки суду першої інстанції з приводу того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дочки.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Зелик Б.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги та пояснення адвоката Столяр О.М. на спростування доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 
Станом на момент подання позовної заяви ОСОБА_6 є повнолітньою.
Згідно довідки №504 від 13 березня 2023 року, ОСОБА_7 навчається у Львівському державному університеті внутрішніх справ за спеціальністю «Психологія», є здобувачем вищої освіти 1-го курсу Інституту управління, психології та безпеки (денної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, не отримує стипендію, оплата становить 26 900 гривень на рік.
Також встановлено, що позивачка не має можливості забезпечити в повній мірі потреби дочки у зв`язку із чим позивачу необхідна матеріальна допомога від батька дитини.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що відповідач є працездатною особою, а також відсутні підстави вважати, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Визначаючи розмір аліментів – 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд прийшов до висновку про достатність розміру таких аліментів.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних причин.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
З долучено представником ОСОБА_2 в суді першої інстанції виписки по його картковому рахунку вбачається, що в період з січня 2022 року по липень 2022 року він періодично надсилав кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в той же час згадана обставина не спростовує необхідності надання коштів його дочці у зв`язку з навчанням.
ОСОБА_2 , перебуваючи на заробітках за кордоном, де рівень життя є значно вищим ніж в Україні як і розмір мінімальної заробітної плати, не наводячи жодних доводів які б можна було взяти до уваги для оцінки його матеріального становища, а також не надано доказів щодо розміру його доходів, за наявності яких суд міг прийти до висновку, що розмір аліментів визначений судом першої інстанції є обтяжливим та непосильним для нього.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що  ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів за умови зміни свого матеріального та сімейного становища чи за наявності інших обставин передбаченими СК України.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Зелика Богдана Богдановича залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк