Номер провадження: 22-ц/813/7248/23 
Справа № 521/2933/21
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                
Назарової М.В (судді-доповідача)., Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивачка - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в порядку письмового провадження 
апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_7 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року,
ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Леонова О. С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 

                                       в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивувала тим, що вона проживала в квартирі АДРЕСА_1 . В 2016 році позивачка та її чоловік ОСОБА_8 придбали в цьому ж дворі квартиру АДРЕСА_2 , де і проживають на даний момент разом з дітьми. Навпроти її квартири розташоване підсобне приміщення загальною площею 10,2 кв.м, яке раніше було суспільним туалетом, представляло собою приміщення з ракушняку, вкрите покрівлею-шифером, однак вже давно не використовувалось за призначенням. 
Мати позивачки ОСОБА_9 , яка продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_3 , користувалась вказаним приміщенням понад 15 років на підставі договору, який вона укладала з ЖКС, сплачувала за нього СДПТ, зберігала там свої речі, потім позивачка стала зберігати там свої речі. Жоден з сусідів не претендував на вказане приміщення і не був проти, щоб позивач та її мати ним користувались. 
В 2018 році вона (позивачка) робила в своїй квартирі ремонт, вимушену реконструкцію квартири через її аварійність та виготовляли новий технічний паспорт, в якому підсобне приміщення площею 10,2 кв.м вже вказане як складова квартири АДРЕСА_4 . Тоді ж з метою запобігання складанню сміття в приміщенні вони зробили в ньому металеві двері і воно стало закриватись. За дане приміщення позивачка сплачує СДПТ разом з СДПТ за всю квартиру. Право власності на вказане підсобне приміщення підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на майно, технічним паспортом, де вказане приміщення вказане як підсобне приміщення площею 10,2 кв.м.
В період проведення ремонту та після нього між сім`єю позивачки та сім`єю ОСОБА_2 , її чоловіком, матір`ю та батьком почались суперечки з приводу спірного приміщення, і 16 березня 2019 року сусідка позивачки ОСОБА_4 почала вимагати його звільнення, щоб позивачка винесла свої речі, інакше мешканці квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , самі зламають двері, тому було викликано поліцію. Співробітникам поліції, які приїхали на виклик, позивачка пред`явила всі наявні у неї документи на право власності, після чого вони роз`яснили сусідам, що їх дії незаконні.
19 березня 2019 року приблизно о 16-й ОСОБА_1 вийшла на подвір`я через шум і побачила біля дверей свого підсобного приміщення ОСОБА_9 , незнайомих чоловіків з турбінкою, ОСОБА_2 , її матір ОСОБА_10 , сусідку ОСОБА_4 і ще одного чоловіка, який представився адвокатом Постовик В.В., відповідачка ОСОБА_2 почала говорити незнайомому чоловіку “Давай пиляй їх, зрізай двері”, маючи на увазі залізні двері вищевказаного підсобного приміщення. ОСОБА_1 зрозуміла, що сусіди найняли якогось чоловіка, щоб він зруйнував її підсобне приміщення. Однак робітник відмовився це робити, вона дала йому металевий лом, однак він також відмовився зібрався і пішов. В цей час ОСОБА_4 вихопила лом і почала руйнувати стіну підсобного приміщення. Коли вона зламала декілька цеглин, лом у неї вихопив ОСОБА_3 і почав далі ламати стіни приміщення. ОСОБА_1 намагалася їх зупинити, знімала всі події на відео, пояснювала, що їх дії незаконні. ОСОБА_2 і ОСОБА_10 погрожували фізичною розправою, ображали її і сім`ю. ОСОБА_2 і ОСОБА_10 казали ОСОБА_3 : “Давай руш, ламай, щоб дах упав”, що він і робив на протязі тривалого часу, ламаючи ломом стіни. ОСОБА_4 при цьому заглядала всередину приміщення, фотографувала все, роздивлялась речі, які там зберігаються, а ОСОБА_2 знімала це на відео та сміялася.
Оскільки протиправні дії сусідів не припинялись, позивачка викликала наряд поліції, написала заяву про скоєне правопорушення, дала пояснення співробітникам та надала всі наявні документи на вказане підсобне приміщення.
23 березня 2019 року приблизно об 11-й ОСОБА_1 знаходилась вдома та на моніторі камер відеоспостереження побачила, як на подвір`я зайшли два чоловіки, які зупинились біля підсобного приміщення та почали його розглядати, слідом за ними вийшов ОСОБА_5 , який почав показувати їм що необхідно робити, в цей момент до них підійшли ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та визвали сусідку з кв. АДРЕСА_7 під керівництвом ОСОБА_5 продовжили ламати стіни і стелю підсобного приміщення. За вказівкою і під безпосереднім керівництвом ОСОБА_5 робітники зламали двері, частково розібрали дах та почали розбирати стіни.
Весь цей час ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 знаходились в подвір`ї та спостерігали за процесом руйнування, коментували та давали поради робітникам, що їм робити. ОСОБА_1 знову викликала співробітників поліції.
06 квітня 2019 року приблизно о 15-й ОСОБА_1 з сім`єю виїхали за місто на відпочинок. Приблизно о 16.00 годин вона через програму телефону для перегляду камер спостереження побачила у дворі двох невідомих чоловіків, які влізли в її підсобне приміщення та почали виносити звідти речі, а потім почали його руйнувати, на подвір`ї в цей момент знаходились ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . ОСОБА_12 додому позивачка викликала поліцію. Коли приїхали поліціянти, позивачка надала співробітникам поліції правовстановлюючі документи на приміщення та пояснення, і працівники поліції знову зупинили руйнування. Під час спілкування з поліцією ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 казали, що все одно знесуть приміщення.
07 квітня 2019 року приблизно в 11.50 год ОСОБА_1 на камері відеоспостереження побачила невідомих чоловіків, ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 дала лом одному з чоловіків і він почав ламати, а другий заліз на кришу і почав її розбирати. Позивачка викликали свого чоловіка та поліцію, по приїзду співробітники поліції їй сказали, що все вже зруйновано, а ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 сказали, що вони нічого не робили, приміщення само обвалилось, тому що було аварійним, і що вони просто хотіли прибрати сміття. За цим фактом вони відмовились надавати пояснення. 
За вказаними фактами позивачка неодноразово зверталась з заявами до поліції, відповідну заяву було внесена до ЕРДР за № 12019160470001198 від 10 квітня 2019 року, за ст. 356 КК України та розпочато досудове розслідування.
В ході досудового розслідування слідчим була призначена і проведена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку № 55БЗ від 23 грудня 2019 року пошкодження в підсобному приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 , є. Вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення виявлених пошкоджень, може складати 41105,50 гривень. 
У зв`язку з тим, що сума виявленої матеріальної шкоди не відноситься до значної, тому не може складати об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 356 КК України, проте вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, дізнавачем було винесено постанову про закриття кримінального провадження.
Згідно висновку “Договірна ціна на будівництво Капітальний ремонт, а саме “відновлювальні роботи підсобного приміщення (сараю) квартири АДРЕСА_2 ”, що здійснюється в 2021 році, складає 48, 66746 гривень.
Тобто на 2021 рік сума відновлювальних робіт для ремонту пошкодженого підсобного приміщення збільшилась з 41 105, 50 гривень до 48 667 гривень відповідно.
Посилаючись на те, що вказаними діями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 їй та її сім`ї були спричинені матеріальні збитки на суму 48 667 гривень, а також спричинена глибока психологічна травма та моральні страждання, які, на її погляд, мають підлягати грошовій оцінці в сумі 50 000 гривень, оскільки винні особи за свої дії не вибачилась, жодним чином не розкаялись та матеріальну та моральну шкоду їй не відшкодували, позивачка просила суд стягнути з відповідачів в рівних частках матеріальну шкоду в сумі 48 667 гривень, моральну шкоду в сумі 50 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 20 000 гривень, а всього:118 667 гривень.
У відзиві на позов ОСОБА_13 в особі свого представника ОСОБА_7 позов не визнала та просила відмовити у його задоволені, зазначивши, що позов є необґрунтований та не доведений належними доказами (т. 1. а.с. 208-209).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рівних частинах матеріальну шкоду в розмірі 48 667 гривень та моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1180,67 грн в рівних частинах по 590,33 грн з кожного. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_4 , в особі свого представника ОСОБА_7 звернулись до суду з апеляційними скаргами.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 вважає оскаржуване рішення в частині незадоволення позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу незаконним, таким, що порушує її права та інтереси на відшкодування понесених витрат, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін, вирішивши питання про стягнення з відповідачів судового збору.
Доводами апеляційної скарги є те, що висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження оплати вартості наданої правничої допомоги не відповідає матеріалам справи та наданим доказам, а також зроблений без врахування того, що відповідачами обсяг та вартість правничої допомоги не оспорювалися. Крім того вказала, що справа слухалась в суді понад два роки, неодноразово відкладалась з різних причин, при цьому позивач і представник завжди прибували в судові засідання, представником складалась велика кількість процесуальних документів, таких як відзив на позовну заяву, заперечення, заяви і клопотання, тощо, тому витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн є абсолютно виправданими і співмірними з складністю справи, тривалістю часу на її розгляд та обсягу наданої правничої допомоги.
У поданому з дотриманням визначеного законом строку відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_7 доводи скарги ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_6 не визнала, просила у задоволенні скарги відмовити, зазначивши, що в основному договорі про надання правничої допомоги не встановлено вартість послуг, а Додаткова угода є похідною від основного договору, і відповідно до підписаного акту сторони дійшли згоди щодо повного виконання умов договору в той час, коли справа не була зареєстрована в суді. 
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4 , в особі свого представника ОСОБА_7 , вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачка незаконно набула право власності на спільний дворовий туалет, про визнання за позивачкою такого права їй не було відомо на час вирішення питання про приведення дворового туалету до належного стану та реконструкції, будь-якого умислу на спричинення шкоди позивачці у неї не було.
Порушення судом норм процесуального права вбачає в тому, що позивачкою подано письмові пояснення, які фактично містили зміну предмета позову і не могли бути прийняті судом, оскільки подані вже після закриття підготовчого судового засідання на стадії розгляду справи по суті.
Крім того, зазначила, що у поданих представником позивачки письмових поясненнях міститься вимога про стягнення із відповідачів матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу без зазначення пояснень щодо судових витрат, в рівних частках, в той час як статтею 1190 ЦК України встановлено солідарну відповідальність у спірних правовідносинах. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 доводи скарги ОСОБА_4 не визнала, просила у задоволенні скарги відмовити, зазначивши, що порушень норм процесуального права судом під час розгляду справи допущено не було, а посилання на те, що ОСОБА_4 не було відомо про належність позивачці на праві власності спірного приміщення, площею 10,2 кв.м спростовується наявною в матеріалах справи постановою про закриття кримінального провадження, про наявність якого ОСОБА_4 була обізнана, як і була обізнана про надані позивачкою правовстановлюючі документи. Також вказала, що в ході поновленого судового розгляду, після підготовчого судового засідання до суду надійшла уточнена заява від представника щодо стягнення заявленої матеріальної та моральної шкоди, в якій вона не змінювала ні предмет, ні підстави позову, ні суми позову, а лише уточнила, що бажає стягнути з відповідачів суму шкоди у рівних частках, як і раніше зазначалося у позові, що не суперечить ч. 2 ст. 1190 ЦК України.
В процесі апеляційного розгляду справи, 27 листопада 2023 року відповідачка ОСОБА_4 , в особі свого представника ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою про зупинення апеляційного провадження по справі на підставі п. 6 ч. 2 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 521/25031/23 за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємтсво «ЖКС «Черьомушки» про визнання протиправним та скасування рішення.
Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 521/25031/23 за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємтсво «ЖКС «Черьомушки» про визнання протиправним та скасування рішення. Підготовче судове засідання у справі призначено на 11 грудня 2023 року о 12.45 год. Предметом поданого позову є рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2018 року № 40339837, яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни про збільшення загальної та житлової площі квартири АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 та не чинити перешкоди у користуванні дворовим туалетом, який є предметом позову у справі № 521/2933/21, що переглядаєтья в апеляційному порядку.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 118 667 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 такою, що підлягає задоволенню, а скаргу ОСОБА_4 , в особі свого представника ОСОБА_7 – такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вуказаної норми).
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 березня 2018 року (т. 1 а.с. 13).
Вказаний Витяг містить підстави виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 2-127, виданий 19.02.2016, видавник: ОСОБА_15 , державний нотаріус Сьомої Державної нотаріальної контори, довідка, серія та номер 43.3-18, виданий 22.03.2018, видавник; ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС», технічний паспорт, серія та номер: бн, виданий 22.03.2018, видавник ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС».
Відповідно до зазначеного технічного паспорту від 22 березня 2018 року, складеного ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», до складу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 82,5 кв.м, входить окреме підсобне приміщення площею 10,2 кв.м (т. 1 а.с. 10-11).
Вказаний технічний паспорт не містить відомостей про будь-яке самочинне будівництво.
Згідно листа ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» від 22.03.2018 встановлено, що загальна площа квартири АДРЕСА_4 складає 82,5 кв.м, житлова площа 28,9 кв.м. Збільшення загальної та житлової площі відбулося за рахунок виконання робіт, які згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиціїУкраїни 10.07.2001 за № 582/5773/, не належить до самочинного будівництва (а.с. 12 т. 1).
Підставою позову позивачкою було зазначено пошкодження 19 березня 2019 року окремого підсобного приміщення площею 10,2 кв.м, що належить ОСОБА_1 з боку ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .
За вказаними фактами позивачка неодноразово зверталась з заявами до поліції, в якій просила прийняти міри до сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 по факту взлома та пошкодження її власності (т. 1 а.с. 66-69). 
В ході досудового розслідування слідчим була призначена і проведена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта № 55БЗ від 23 грудня 2019 року було встановлено пошкодження в підсобному приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 . Вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення виявлених пошкоджень може складати 41105,50 гривень (т. 1 а.с. 21-64).
У зв`язку з тим, що сума виявленої матеріальної шкоди не відноситься до значної, тому не може складати об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 356 КК України, проте вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, дізнавачем-інспектором Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Міцай О.О. 08 січня 2021 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження (т. 1 а.с. 76).
Згідно висновку підрядної організації ТОВ «Емпайр Стейт» договірна ціна на будівництво Капітальний ремонт, а саме “Відновлювальні роботи підсобного приміщення (сараю) квартири АДРЕСА_2 ”, що здійснюється в 2021 році, складає 48, 66746 гривень (т. 1, а.с. 56-57).

З оглянутого в судовому засіданні CD-диску судом встановлено, що окреме підсобне приміщення, за адресою АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_1 пошкоджено особистими діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Також з відео вбачається, що біля будівлі знаходяться інші сусіди ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , однак вони особисто не руйнують будівлю. 
Допитаний судом свідок ОСОБА_8 пояснив, що він не був присутній під час руйнування сусідами підсобного приміщення, однак бачив записи камер відео спостереження, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зруйнували окреме підсобне приміщення, за адресою АДРЕСА_8 . Побачивши цю картину, вони викликали поліцію. Коли приїхала поліція, дружина надала співробітникам поліції правовстановлюючі документи на приміщення, надала пояснення, працівники поліції зупинили руйнування. Під час спілкування з поліцією ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 казали, що все одно знесуть приміщення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд, керуючись ст. 22, 1166 ЦК України, встановивши факт протиправності дій з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та за відсутності доказів на спростування того, що завдана шкода відбулася не з вини відповідачів, а також доказів на спростування розміру заподіяної шкоди, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог до віповідача ОСОБА_3 не оскаржувалось, тому в апеляційному порядку не переглядається. 
Переглядаючи рішення суду про задоволення позовних вимог до відповідачки ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає таке.
Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 , заперечуючи наявність вини відповідача у заподіянні шкоди та її розмір, не надали як суду першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному порядку доказів на спростування того, що завдана шкода відбулася не з вини відповідача, а також доказів на спростування розміру заподіяної шкоди. 
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Факт руйнації трьох стін, двох бічних та однієї фасадної, перекриття та покрівлі належного позивачці підсобного приміщенні за адресою: АДРЕСА_8 з вини відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується наданим позивачкою Висновком експерта від 23 грудня 2019 року, з доданими до нього фотографіями, Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12019160470001198, за яким 09.04.2019 до чергової частини Малиновського ВП в м. Одесі надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_21 , які нібито самовільно всупереч установленого законом порядку знищують підсобне приміщення квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 ; постановою про закриття вказаного крміального провадження; поясненнями свідків.
Разом з цим вину у завданні шкоди позивачу відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не спростовано.
Визначаючи розмір завданої позивачці шкоди, суд виходив з наданого останньою висновку підрядної організації ТОВ «Емпайр Стейт» «Договірна ціна на будівництво Капітальний ремонт, а саме «відновлювальні роботи підсобного приміщення (сараю) квартири АДРЕСА_2 , що здійснюється в 2021 році, складає 48667,46 грн (т. 1 а.с.с 56-57).
Вказаного розміру завданої позивачці шкоди відповідачкою ОСОБА_4 також не спростовано. 
Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до руйнації належного їй нерухомого майна, суд першої інстанцій дійшов правильних висновків, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.
Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у пошкодженні та знищенні належного позивачці нерухомого майна, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_4 про те, що доказова база позивачки ґрунтувалася на незаконному набутті останньою права приватної власності на спільний дворовий туалет, оскільки відповідачка не була обізнана про факт набуття позивачкою приватної власності на таке майно під час, коли вони з сусідами вирішили разом привести дворовий туалет до належного стану та провести його реконструкцію, а тому і про відсутності у неї умислу на завдання шкоди позивачці, є помилковими, не мають значення для правильного вирішення справи та не спростовують як вини вказаного відповідачка у руйнації належного ОСОБА_1 нерухомого майна, так і вартості відновлювального ремонту вказаного об`єкту.
Вказані доводи, які фактично зводяться до оспорення набуття позивачкою права власності на дворовий туалет, не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення майнової шкоди.
Доводів щодо незгоди із рішенням суду в частині визначення розміру завданої позивачці неправомірними діями відповідачів шкоди апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_4 не містять.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідачки щодо неправильного застосування судом норм матеріального права з огляду на те, що норми статті 1190 ЦК України передбачають солідарне стягнення шкоди з декількох відповідачів.
Згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відполальність перед потерпілим, і лише за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
В даному випадку, заявивши вимогу про стягнення з відповідачів, спільними діями яких було завдано шкоди, майнової та немайнової (моральної) шкоди, позивачка в своїй заяві від 14 червня 2023 року просила стягнути таку шкоду в рівних частках.
Стягуючи шкоду, суд в порушення наведених вимог закону не визначив частки, які мають бути стягнути з кожного з відповідачів за заявою потерпілої, а саме: по 24333,50 грн майнової шкоди і по 2500 грн – моральної шкоди з кожного з відповідачів.
Вказане у відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦК України є підставою для зміни судового рішення.
Що стосується доводів апеляційної скарги позивачки, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч.2 ст. 137 ЦПК України.
Представником позивачки на виконання ч. 8 ст. 141 ЦПК України було заявлено про понесені витрати на професійну правничу допомогу позивачці у першій заяві по суті справи – позовній заяві – із додаванням існуючих на той момент доказів: договір про надання правової допомоги від 25 січня 2021 року, укладеного між адвокатом Мельниченко В.В. та Семеніхіною І.І., додаткова угода від 24 лютого 2021 року до Договору про надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року, якою визначено порядок оплати послуг (гонорару) адвокату та вартість його послуг: розмір оплати за годину роботи – 500 грн, за складання документів – 500 грн/стор, усної консультації адвоката, вивчення документів, складення правової позиції – 500 грн, за участь адвоката у судовому засіданні – 1000 грн/год (оплачується у будь-якому разі не менше однієї години), акт про надання правничої допомоги від 24 лютого 2021 року на загальну суму 20 000 грн, яка складається з: зустрічі, усні консультації клієнта з вивченням документів 4 год по 500 грн – 2000 грн, виготовлення копії документів, наявних у клієнта, кількість годин 2 вартість 500 грн/год – 500 грн; ознайомлення з матеріалами справи, наявними у клієнта, та в Малиновському ВП – 2 год по 500 грн – 1000 грн; усна консультації клієнта, формування правової позиції 1 год/500 грн – 500 грн; складання позовної заяви від імені клієнта у кількості 6 аркушів вартістю 1 год 500 грн – 3000 грн; складання відповіді на відзив, заперечень – 3000 грн; участь в судових засіданнях – 10000 грн (а.с. 78-82, т. 1).
Відповідачка ОСОБА_4 клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги разом із відзивом на позовну заяву не подавала, як і не зазначила у відзиві відповідні заперечення (а.с. 208-209, т. 1).
Обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Справу розглянуто по суті 14 червня 2023 року за участю відповідачки ОСОБА_4 , і станом на час ухвалення рішення вона також не заперечувала проти заявленого до стягнення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Відмовляючи у стягненні з відповідачів на користь позивачки витрат на професійну (правничу) допомогу, суд мотивував таке ненаданням позивачкою доказів оплати за договором про надання правничої допомоги, а оскільки договором передбачено оплату таких витрат протягом 10 днів з дня набрання рішенням по справі законної сили, отже, про їх передчасність.
Проте, вказане є помилковим, оскільки відшкодуванню за змістом частини 8 статті 141 ЦПК України підлягають не лише понесені витрати, а й ті, які сторона має сплатити у зв`язку із розглядом справи.
Оскільки сума витрат на професійну правничу допомогу підтверджена належними доказами, визначена з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України), відповідачі не висували заперечень щодо її не співмірності або невідповідності складності справи чи витраченому адвокатом часу, вимог розумності та справедливості, невідповідності умовам укладеного між сторонами договору, то у суду не було підстав для відмови у задоволенні заяви позивачки про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , наданий відповідачкою ОСОБА_4 , що в основному договорі про надання правничої допомоги не встановлено вартість послуг, а Додаткова угода є похідною від основного договору, і відповідно до підписаного акту сторони дійшли згоди щодо повного виконання умов договору в той час, коли справа не була зареєстрована в суді, колегія суддів не бере таке до увагу та не погоджує.
Аналіз змісту апеляційної скарги відповідачки свідчить про те, що нею не оспорюється надання правничої допомогу, а міститься лише посилання на невідповідність розміру гонорару адвоката критеріям розумності та справедливості.
Проте таке відповідачка мала би заявити своєчасно – разом із першою заявою по суті справи в суді першої інстанції.
Оскільки такого зроблено не було, то у суду - за умови отримання відповідачкою позовної заяви з додатками та належного її сповіщення судом про дату, час та місце розгляду справи, а також надання відзиву на позовну заяву без заперечень щодо витрат на правову допомогу позивача - не було підстав для зменшення заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.
Вказані невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення процесуального та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині визначення часток та розміру, стягнутого з кожного з відповідачів на користь позивачки у відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, а також скасуванню рішення суду в частині вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення цих витрат з відповідачів на користь позивачки.
В іншій частині рішення суду як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Що стосується заяви позивачки ОСОБА_1 про стягнення судового збору з відповідачки, то у відповідності до роз`яснень, наданих в п. 22 Постанови Пленуму Вищогр Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами зааконодавчства про судові витрати у цивільних справах», у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Отже, позивачкою помилково сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, а в цьому випадку від підлягає поверненню відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (зі змінами), а не перерозподілу між сторонами за наслідками розгляду справи..
Крім того, вирішуючи клопотання відповідачки ОСОБА_4 , в особі свого представника ОСОБА_7 про зупинення апеляційного провадження по справі на підставі п. 6 ч. 2 ст. 251 ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
За нормою п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17, зазначено, що визначаючи наявність підстав за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. При цьому межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумного строку розгляду справи.
Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. По своїй суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи (10 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2462/18).
При вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 156/752/22 Верховний Суд зазначив, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.
Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
Зі змісту доданої до клопотання про зупинення апеляційного провадження позовної заяви ОСОБА_14 до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємтсво «ЖКС «Черьомушки» про визнання протиправним та скасування рішення хоча і вбачається, що наведена справа взаємопов`язана зі справою, що переглядається в апеляційному порядку, з огляду на предмет спору цих справ – приміщення дворового туалету, однак підстави наведених позовів є різними та результат розгляду однієї справи не залежить від результату розгляду іншої. 
Крім того, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду справи, що переглядається в апеляцінйому порядку.
У справі, що переглядається, апеляційний суд враховує, що при вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.Тому зупинення провадження у справі на підставі наданої відповідачкою ухвалою місцевого суду про відкриття провадження в іншій справі від 14 листопада 2023 року порушить принцип ефективності судового процесу, направлений на недопущення порушення розумних строків розгляду справи.
Крім того, з огляду на те, що клопотання не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 521/25031/23, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, вказане виключає можливість застосування судом передбачених пунктом шостим частини першої статті 251 ЦПК України наслідків у вигляді зупинення провадження у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Проте в частині щодо зупинення провадження у справі постанова суду підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_7 про зупинення апеляційного провадження у справі відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_6 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_9 ) та ( ОСОБА_4 адреса: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_11 ) судові витрати на професійну правничу допомогу по 10000 грн з кожного.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_9 ) та ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_11 ) матеріальну шкоду в розмірі по 24333,50 грн з кожного та моральну шкоду по 2500 грн з кожного».
В іншій частині рішенні суду залишити без змін.
В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_7 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду в частині щодо зупинення провадження у справі протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
В іншій частині постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 28 листопада 2023 року.

Судді:                                                                 М.В. Назарова 

                                                                               В.А Коновалова

                                                                               В.В. Кострицький