ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6999/23 Справа № 202/3575/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача — Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінілон” про стягнення відсотків за депозитними вкладами, компенсаційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення відсотків за депозитними вкладами, компенсаційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог, які змінювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року, яке видане приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Косюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1100, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 - позивач у справі. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з одинадцяти банківських вкладів спадкодавця ОСОБА_1 , в тому числі: депозитного вкладу у сумі 80 000 грн. з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року; депозитного вкладу у сумі 815,21 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на картковому рахунку відкритому 19 вересня 2012 року у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”; депозитного вкладу у сумі 13123,48 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у справі №201/14244/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договорами банківського вкладу задоволено позовні вимоги, стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу 80000 грн., що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТКБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року; стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу у сумі 13123,48 доларів США, що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін. Позивач вказує, станом на 08 вересня 2021 року йому виплачено депозитний вклад у сумі 80000 грн. без відсотків за вкладом після відкриття виконавчого провадження, що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТКБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року. 30 грудня 2021 року йому виплачено депозитний вклад у сумі 13123,48 доларів США  без відсотків за вкладом після відкриття виконавчого провадження, що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. На підставі викладеного ОСОБА_1  просив суд стягнути з АТ КБ “Приватбанк” відсотки за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 90 925 грн. 87 коп.; відсотки за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 5469, 42 доларів США; інфляційні втрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 155563 грн. 53 коп.; інфляційні витрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 711453 грн. 27 коп.; три проценти річних за прострочення виплати депозиту №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 18983 грн. 01 коп.; три проценти річних за прострочення виплати депозиту №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 3 237, 00 доларів США; моральну шкоду у розмірі 420000 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 відсотки за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 22 липня 2014 року, у розмірі 1038, 89 доларів США. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 відсотки за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 22 липня 2014 року, у розмірі 12284 грн. 92 коп. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за договором депозиту №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 29 листопада 2018 року по 07 вересня 2021 року у розмірі 6667 грн. 40 коп. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за договором депозиту №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 29 листопада 2018 року по 29 грудня 2021 року у розмірі 1215,63 доларів США. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 23 липня 2014 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 128003 грн. 77 коп. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь держави судовий збір у розмірі 3312 грн. 08 коп.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 01 червня 2023 року скасувати частково та ухвалити нове рішення в частині стягнення з АТ КБ “Приватбанк” відсотків за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 90 925 грн. 87 коп.; відсотків за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 5 469, 42 доларів США; трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.265 ЦК України за прострочення виплати депозиту №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 18 983 грн. 01 коп.; трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.265 ЦК України за прострочення виплати депозиту №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 3 237, 00 доларів США; інфляційні втрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 155563 грн. 53 коп., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить рішення суду від 01 червня 2023 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” на рішення суду від 01 червня 2023 року залишити без задоволення, задовольнити його апеляційну скаргу.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року клопотання представника АТ КБ “Приватбанк” - адвоката Гайдамащука О.В.  — задоволено. Залучено до участі у справі за позовом  ОСОБА_1  до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення відсотків за депозитними вкладами, компенсаційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та моральної шкоди, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача — ТОВ “ФК “Фінілон” (т.2 а.с.144).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       У справі встановлено, 03 липня 2012 року ОСОБА_2 було підписано пропозицію (оферту) ПАТ КБ “Приватбанк” на оформлення депозиту за заявою №SAMDN25000726882922 (т.1 а.с.29).
       За умовами вказаної заяви на оформлення вкладу “Стандарт, 12 міс.”, сума депозиту складає – 80000 грн., валюта депозиту UAH, строк депозиту – 366 днів по 03 липня 2013 року включно, процентна ставка на дату укладення депозиту – 17 % річних. У випадку, якщо по закінченню строку депозиту клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку депозиту, депозит автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений у заяві. 
       Відповідно до п.3 заяви строк депозиту продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.
       Згідно з п.4 заяви при продовженні строку розрахунок процентів на кожний новий строк депозиту розраховується за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку депозиту, без підписання додаткових угод.
       10 квітня 2013 року ОСОБА_2 було підписано пропозицію (оферту) ПАТ КБ “Приватбанк” на оформлення депозиту за заявою №SAMDN25000734458813 (т.1 а.с.30).
       За умовами вказаної заяви на оформлення вкладу “Стандарт, 12 міс.”, сума депозиту складає – 12 500 доларів США, валюта депозиту USD, строк депозиту – 365 днів по 10 квітня 2014 року включно, процентна ставка на дату укладення депозиту – 9, 75 % річних. 
       Відповідно до п.3 заяви у випадку, якщо по закінченню строку депозиту клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку депозиту, депозит автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений у заяві.
        ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його спадкоємцем є син — позивач у цій справі — ОСОБА_1 
       04 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ “Приватбанк” про стягнення грошових коштів, у зв`язку із чим, у цивільній справі у цивільній справі №201/14244/14-ц, було відкрито провадження.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська 27 червня 2019 року у справі №201/14244/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договорами банківського вкладу - частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу 80000 грн., що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу у сумі 13123,48 доларів США, що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено (т.1 а.с.13).
       Вказаним судовим рішенням було встановлено наступні обставини.
       Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року, яке видане приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Косюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1100, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1945 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 (позивач по справі). Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з одинадцяти банківських вкладів спадкодавця ОСОБА_1 , в тому числі: депозитного вкладу у сумі 80 000 грн. з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03липня2012 року; депозитного вкладу у сумі 815,21 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на картковому рахунку відкритому 19 вересня 2012 року у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”; депозитного вкладу у сумі 13 123,48 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. Вказано, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з АТ КБ “Приватбанк” на користь позивача депозитного вкладу у сумі 80 000 грн. згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, та депозитного вкладу в сумі 13123,48 доларів США згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, оскільки позивачем була отримана сума коштів 815,21 доларів США за депозитним вкладом згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013року.(т.1 а.с.31, 32).
       Згідно відповіді ПАТ КБ “Приватбанк” від 17 вересня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140722/2750 на письмовий запит ОСОБА_1 від 22 липня 2014 року, в якому позивач звернувся до банку з вимогою щодо виплати банківських вкладів, банк повідомив про тимчасову неможливість здійснення виплат у зв`язку з припиненням діяльності відокремлених підрозділів Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” та запевнив позивача, що робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, але на даний момент не має можливості виконати вимоги заявника. 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.19-24).
       Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін (т.2 а.с.180-182).
       08 вересня 2021 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у цивільній справі №201/14244/14-ц, АТ КБ “Приватбанк” було сплачено ОСОБА_1 80 000 грн. (т.1 а.с.33).
       30 грудня 2021 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у цивільній справі №201/14244/14-ц, АТ КБ “Приватбанк” було сплачено ОСОБА_1 12 998, 35 доларів США (т.1 а.с.34).
       29 листопада 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом, та ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2021 року було відкрито провадження, однак рішення по суті спору ухвалено не було внаслідок збройної агресії РФ проти України. У зв`язку із цим позивач звернувся повторно до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, відповідно до Розпорядження голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року, яким було змінено територіальну підсудність цивільних справ Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, з позовом у цій справі, що переглядається, з метою захисту своїх прав (т.1 а.с.48, 49).
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині стягнення з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 відсотків за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 22 липня 2014 року, у розмірі 1038, 89 доларів США, відсотків за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 22 липня 2014 року, у розмірі 12284 грн. 92 коп., трьох відсотків річних за договором депозиту №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 29 листопада 2018 року по 07 вересня 2021 року у розмірі 6667 грн. 40 коп., трьох відсотків річних за договором депозиту №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 29 листопада 2018 року по 29 грудня 2021 року у розмірі 1215,63 доларів США, інфляційні втрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 23 липня 2014 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 128003 грн. 77 коп., та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., однак погодитися з такими висновками суду неможливо в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення.
       Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
       За приписами ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       У відповідності до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
       Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (стаття 1059 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.
       У справі встановлено, 03 липня 2012 року ОСОБА_2 було підписано пропозицію (оферту) ПАТ КБ “Приватбанк” на оформлення депозиту за заявою №SAMDN25000726882922 (т.1 а.с.29, т.2 а.с.183).
       За умовами вказаної заяви на оформлення вкладу “Стандарт, 12 міс.”, сума депозиту складає – 80000 грн., валюта депозиту UAH, строк депозиту – 366 днів по 03 липня 2013 року включно, процентна ставка на дату укладення депозиту – 17 % річних. У випадку, якщо по закінченню строку депозиту клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку депозиту, депозит автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений у заяві. 
       Відповідно до п.3 заяви строк депозиту продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.
       Згідно з п.4 заяви при продовженні строку розрахунок процентів на кожний новий строк депозиту розраховується за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку депозиту, без підписання додаткових угод.
       10 квітня 2013 року ОСОБА_2 було підписано ще одну пропозицію (оферту) ПАТ КБ “Приватбанк” на оформлення депозиту за заявою №SAMDN25000734458813 (т.1 а.с.30, т.2 а.с.184).
       За умовами вказаної заяви на оформлення вкладу “Стандарт, 12 міс.”, сума депозиту складає – 12 500, 00 доларів США, валюта депозиту USD, строк депозиту – 365 днів по 10 квітня 2014 року включно, процентна ставка на дату укладення депозиту – 9, 75 % річних. 
       Відповідно до п.3 заяви у випадку, якщо по закінченню строку депозиту клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку депозиту, депозит автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений у заяві.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (т.1 а.с.31).
       Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року, яке видане приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Косюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1100, спадкоємцем ОСОБА_2 , 1945 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 - позивач у цій справі. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з одинадцяти банківських вкладів спадкодавця ОСОБА_1 , в тому числі: депозитного вкладу у сумі 80 000 грн. з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03липня2012 року; депозитного вкладу у сумі 815,21 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на картковому рахунку відкритому 19 вересня 2012 року у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”; депозитного вкладу у сумі 13 123,48 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року (т.1 а.с.31, 32).
       Згідно відповіді ПАТ КБ “Приватбанк” від 17 вересня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140722/2750 на письмовий запит ОСОБА_1 від 22 липня 2014 року, в якому позивач звернувся до банку з вимогою щодо виплати банківських вкладів, банк повідомив про тимчасову неможливість здійснення виплат у зв`язку з припиненням діяльності відокремлених підрозділів Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” та запевнив позивача, що робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, але на даний момент не має можливості виконати вимоги заявника (т.2 а.с.185, 186).
       Судом апеляційної інстанції витребувана для огляду та оглянута у судовому засіданні цивільна справа №201/14244/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.
       З матеріалів справи №201/14244/14-ц вбачається, 04 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ “Приватбанк” про стягнення грошових коштів.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська 27 червня 2019 року у справі №201/14244/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договорами банківського вкладу - частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу 80000 грн., що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу у сумі 13123,48 доларів США, що знаходиться на рахунку, відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено (т.1 а.с.13).
       Вказаним судовим рішенням було встановлено наступні обставини.
       Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року, яке видане приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Косюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1100, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1945 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 (позивач по справі). Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з одинадцяти банківських вкладів спадкодавця ОСОБА_1 , в тому числі: депозитного вкладу у сумі 80 000 грн. з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №193 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03липня2012 року; депозитного вкладу у сумі 815,21 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на картковому рахунку відкритому 19 вересня 2012 року у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”; депозитного вкладу у сумі 13 123,48 доларів США з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку відкритому у відділенні №161 Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк”, згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року (т.1 а.с.31,32). Вказано, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з АТ КБ “Приватбанк” на користь позивача депозитного вкладу у сумі 80 000 грн. згідно умов договору №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, та депозитного вкладу в сумі 13123,48 доларів США згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, оскільки позивачем була отримана сума коштів 815,21 доларів США за депозитним вкладом згідно умов договору №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013року.
       Згідно відповіді ПАТ КБ “Приватбанк” від 17 вересня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140722/2750 на письмовий запит ОСОБА_1 від 22 липня 2014 року, в якому позивач звернувся до банку з вимогою щодо виплати банківських вкладів, банк повідомив про тимчасову неможливість здійснення виплат у зв`язку з припиненням діяльності відокремлених підрозділів Кримського РУ ПАТ КБ “Приватбанк” та запевнив позивача, що робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, але на даний момент не має можливості виконати вимоги заявника.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.19-24).
       Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін (т.2 а.с.180-182).
       Відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
       08 вересня 2021 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у цивільній справі №201/14244/14-ц, АТ КБ “Приватбанк” було сплачено ОСОБА_1 80 000 грн. (т.1 а.с.33).
       30 грудня 2021 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у цивільній справі №201/14244/14-ц, АТ КБ “Приватбанк” було сплачено ОСОБА_1 12 998, 35 доларів США (т.1 а.с.34).
       Звернувшись до суду із цим позовом, з урахуванням зменшення позовних вимог,  ОСОБА_1  просив суд стягнути з АТ КБ “Приватбанк” відсотки за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 90 925 грн. 87 коп.; відсотки за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 5469, 42 доларів США; інфляційні втрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 155563 грн. 53 коп.; інфляційні витрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 711453 грн. 27 коп.; три проценти річних за прострочення виплати депозиту №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 07 вересня 2021 року, у розмірі 18983 грн. 01 коп.; три проценти річних за прострочення виплати депозиту №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 3 237, 00 доларів США; моральну шкоду у розмірі 420000 грн. (т.1 а.с.161-164).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Встановлено, 22 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ “Приватбанк” з вимогою щодо виплати банківських вкладів,
       Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
       Згідно зі ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
       У цьому випадку право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку дії депозиту чи у разі пред`явлення до боржника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
       Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
       Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті ст.ст. 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.
       При цьому, виплата передбачених та встановлених ст.ст. 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.
       Після розірвання договорів банківського вкладу проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються.
       Тому положення ст. 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після припинення договорів банківського вкладу, не застосовуються.
       Таким чином, ОСОБА_1 звернувшись із заявою про повернення коштів до відповідача, фактично змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за депозитом, тому втратив право на отримання процентів відповідно до умов договору банківського вкладу з 22 липня 2014 року, тобто з моменту отримання АТ КБ «Приватбанк» заяви позивача про виплату йому вкладу.
       Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за договорами депозитів за період з 12 жовтня 2013 року (дата згідно заявлених позовних вимог) до 22 липня 2014 року (до дня звернення позивача до банку із заявою про виплату банківських вкладів):
- відсотки за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 22 липня 2014 року (за 284 дні), у розмірі 1 038, 89 доларів США;
- відсотки за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 3 липня 2012 року, за період з 12 жовтня 2013 року по 22 липня 2014 року (за 284 дні), у розмірі 12 284 грн. 92 коп.
       Стосовно позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, відповідно до ст.625 ЦК України слід зазначити наступне.
       В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню три процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
       Встановлено, представник відповідача у письмових поясненнях, наданих до суду першої інстанції, просив суд про застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до вимог статті 625 ЦК України (т.1 а.с.96-101).
       Слід зазначити, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
       У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 з вимогою про стягнення з відповідача трьох процентів річних вперше звернувся 29 листопада 2021 року.
       Таким чином, початком нарахування трьох процентів річних є 29 листопада 2018 року (за 3 роки до звернення до суду із вказаним позовом).
       Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
       Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
       Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
       У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
       Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. 
       Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних за договором депозиту №SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року у розмірі 6 667 грн. 40 грн. (за 1 014 днів) з 29 листопада 2018 року по 07 вересня 2021 року (по дату виплати вкладу), а також три відсотки річних за договором депозиту №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року у розмірі 1 215, 63 доларів США (за 1 127 днів) з 29 листопада 2018 року по 29 грудня 2021 року (по дату виплати вкладу).
       Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат слід зазначити, відповідно до статті 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
       Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
       Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
       Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
       Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
       Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
       Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000726882922 від 03 липня 20121 року за період з 23 липня 2014 року (наступний день після отримання банком вимоги про повернення депозиту) по 07 вересня 2021 року (дата здійснення позивачем розрахунку) у розмірі 128 003 грн. 77 коп.
       Правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат за прострочення виплати депозиту за депозитним договором №SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року за період з 12 жовтня 2013 року по 29 грудня 2021 року, у розмірі 711 453 грн. 27 коп. - відсутні, оскільки вказаний депозитний договір був укладений в іноземній валюті та втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
       Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яку позивач просив стягнути з відповідача у розмірі 420000 грн., слід зазначити наступне.
       Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) вказано: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом».
       Вказана справа стосувалася спірних правовідносин, які виникли з договору банківського владу, укладеного 16 грудня 2015 року, тобто за умови дії норм матеріального права, а саме статті 4 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції, як і в цій справі, що розглядається.
       Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц відступила від відповідного висновку про застосування статей 4 та 22 Закону України “Про захист прав споживачів”, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.
       Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
       Статті 4 та 22 Закону України “Про захист прав споживачів”у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
       Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України “Про захист прав споживачів” навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
       Звернувшись до суду із цим позовом,  ОСОБА_1  просив суд стягнути з АТ КБ “Приватбанк” моральну шкоду у розмірі 420000 грн. у зв”язку із порушення банком зобов`язання з повернення вкладу. 
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Позивачем на надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди діями банку.
Враховуючи викладене, в задоволенні позовних в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. 
Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про необґрунтованість застосування строків позовної давності є безпідставними.
Дововди апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” проте, що банк не є належним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між АТ КБ “Приватбанк” та ТОВ “ФК “Фінілон” було укладено договір про переведення боргу за зобов`язаннями, що виникли за договорами вкладу на ТОВ “ФК “Фінілон”, в тому числі і стосовно вказаних у цій справі договорів, є безпідставними з огляду на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська 27 червня 2019 року у справі №201/14244/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, яке набрало законної сили, грошові кошти за депозитними вкладами було стягнуто саме з АТ КБ “Приватбанк”, тому колегія суддів дійшла висновку, що відповідно і всі відсотки за цими договорами має сплатити АТ КБ “Приватбанк”.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року скасувати в частині стягнення з АТ КБ “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1  моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення моральної шкоди.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.         Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” - задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача — Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінілон”, про стягнення відсотків за депозитними вкладами, компенсаційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та моральної шкоди — скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на користь  ОСОБА_1  моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
       У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про стягнення моральної шкоди - відмовити.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова