У х в а л а  
 
26 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/61632/16-ц
провадження № 61-4023ск21
 
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.
 
розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Амелія Крафт» на рішення Печерського районного суду міста Києва                     від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду                     від 17 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький», треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про захист прав споживачів, визнання кредитних та іпотечних договорів недійсними, скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження,
 
В с т а н о в и в:
10 жовтня 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Амелія Крафт» (далі - ТОВ «Амелія Крафт», заявник), яке не брало участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в частині скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від  27 березня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову в позові в частині визнання недійсними договорів:
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 543, укладеного між                  ПАТ «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), і товариством з обмеженою відповідальністю «Кавицький» (далі -                        ТОВ «Кавицький»), з усіма додатковими угодами;
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 545, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 547, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 550, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 552, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 554, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 540, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ОСОБА_2 , правонаступником якої є ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечного договору від 06 серпня 2010 року № 1641, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами,
та в частині скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження, внесених на підставі вказаних вище договорів.
ТОВ «Амелія Крафт» просить скасувати рішення Печерського районного суду 
міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору від 30 листопада 2007 року № 599, укладеного між закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» 
(далі - ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами.
Заявник просить ухвалити нове рішення в цій частині, яким визнати недійсними: 
- кредитний договір від 30 листопада 2007 року № 599, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький» з усіма додатковими угодами;
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 543, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 545, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 547, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 550, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 552, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 554, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;  
- іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 540, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ОСОБА_2 , правонаступником якого є ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами; 
- іпотечний договір від 06 серпня 2010 року № 1641, укладений між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами.
ТОВ «Амелія Крафт» просило скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про іпотеку та обтяження, внесені на підставі: 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 543, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 545, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 547, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 550, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 552, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 554, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 540, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ОСОБА_2 , правонаступником якого є ТОВ «Кавицький»; 
- іпотечного договору від 06 серпня 2010 року № 1641, укладеного між 
ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», 
і ОСОБА_1 .
Також ТОВ «Амелія Крафт» просить в іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень обґрунтоване тим, що ТОВ «Амелія Крафт» не брало участі в розгляді справи Київським апеляційним судом, не повідомлялося про розгляд справи, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції заявником не отримано. 
 
Заявник вказує, що ТОВ «Амелія Крафт» дізналося про наявність оскаржуваної постанови з ЄДРСР 10 жовтня 2023 року, що підтверджується відповідною роздруківкою даної постанови, а тому касаційну скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови в ЄДРСР, у зв`язку з чим просить поновити строк на касаційне оскарження.
 
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, що вказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.
Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення ТОВ «Амелія Крафт» строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року.
Проте касаційне провадження не може бути відкрито з огляду на наступне.
У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому розмірі.
 
З позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду у 2016 році та заявили двадцять п`ять позовних вимог немайнового характеру.
 
Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви                                   немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 2 пункту 1 частини другої                        статті 4 Закону України «Про судовий збір»», в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви у даній справі).
 
Розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2016 року становив                1 378,00 грн.
 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до                                      підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Як вбачається із касаційної скарги, заявник оскаржує рішення суду першої та апеляційної інстанцій щодо сімнадцяти немайнових вимог, за подання касаційної скарги у цій справі має бути сплачений судовий збір у сумі                  18 740, 00 грн (1 378,00 * 0,4 * 17 * 200%).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030102, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати до суду оригінал документа, що підтверджує його сплату або надати документи, що підтверджують підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених)                       статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої                   статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої                    статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої                        статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
 
Касаційна скарга заявника не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах, які становлять предмет даної справи, особливістю яких є декілька кредитних договорів, що в сукупності складають цілісне основне зобов`язання, яке забезпечено іпотекою і всі кредитні договори, окрім одного визнані судом недійсними (пункт 3 частини другої                        статті 389 ЦПК України).
 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення 
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду                                    від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
 
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
 
До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.
 
Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.
 
Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів. 
 
З касаційної скарги вбачається, що заявником у касаційній скарзі конкретно не зазначено, щодо якої норми права відсутній висновок, а також не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідної норми права.
 
Касаційна скарга заявника в частині визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України не відповідає зазначеним вимогам закону.
 
За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог                    статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовується стаття 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Касаційну скаргу заявника необхідно залишити без руху з наданням йому можливості усунути вищевказані недоліки.
 
На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
У х в а л и в:
 
Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Амелія Крафт» строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду                       від 17 лютого 2021 року.
 
Залишити без руху касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Амелія Крафт» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. М. Ігнатенко