08.11.23
22-ц/812/1237/23
Справа номер 489/2860/22 Головуючий суду першої інстанції – Коваленко І. В.
Провадження номер 22-ц/812/1237/23 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів – Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В. М.,
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Коренко Т. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , на ухвалу Ленінського районного суду  м. Миколаєва від 03 жовтня 2023 року, постановлену о 14 год 58 хв під головуванням судді Коваленка І. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якої складено того ж дня, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей,
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

 
У жовтні 2022 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.
Позивач вказував, що 15 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого вони мають трьох дітей. Родина проживала в АДРЕСА_1 , де діти відвідували школу та спортивну секцію з футболу.
24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала широкомасштабне вторгнення в Україну. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
У зв`язку із початком війни на території України, загрозою можливого просування російських військ та їхнього вторгнення на територію міста Одеси, задля безпеки спільних дітей сторони прийняли рішення про тимчасовий виїзд відповідача з дітьми до дядька відповідача ОСОБА_7 , який проживає у місті Вормс Федеративної Республіки Німеччини. 07 березня 2022 року позивач вивіз дружину та дітей на територію Республіки Молдова. Далі дружина та діти направилися до Федеративної Республіки Німеччина.
В Німеччині відповідач та діти дійсно спочатку проживали у місті Вормс, а згодом, без згоди позивача, змінили місце проживання та оселилися у житлі для біженців міста Шлаєра, потім з 15 березня 2022 року у притулку для біженців ОСОБА_8 , а потім у житлі для біженців у Хораті, де проживають з 20 квітня 2022 року.
Після залишення відповідачем з дітьми міста Вормс у сторін почали виникати конфлікти з приводу місця та умов проживання спільних дітей.
Станом на кінець 2022 року стало зрозуміло, що сухопутне вторгнення на територію міста Одеси неможливе, державні органи, підприємства та приватний бізнес почали працювати у звичному режимі, багато людей почали повертатися до України, зокрема, у місто Одеса. 
Проте з цього часу та на момент звернення позивача до суду з позовом відповідач категорично відмовилася повертати дітей в Україну, зокрема, до міста Одеса, а тому позивач просив про задоволення його позову.        

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2023 року при розгляді справи у підготовчому судовому засіданні провадження у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_3  про визначення місця проживання дітей разом з батьком закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачу право звернутися за захистом до відповідного іноземного суду за місцем проживання дітей.
Ухвала суду обґрунтована тим, що у зв`язку із зміною  місця проживання дітей з України на Федеративну Республіку Німеччину до звернення позивача до Ленінського районного суду міста Миколаєва та відкриття провадження у справі, відповідно до статей 5 та 6  Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19.10.1996 року юрисдикція суду України не поширюється на вирішення даного спору.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
       
Не погодившись із цією ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказував, що спір у цій справі є сімейним, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Крім того, на момент відкриття провадження у цій справі відповідно до частини 1 статті 7 Конвенції, частини 1 статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» та частини 1 статті 27 ЦПК України його позовна заява підлягала розгляду саме Ленінським районним судом м. Миколаєва. 

Доводи інших учасників справи

Відповідачем через представника подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
       
15 листопада 2011 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 . 
Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У 2022 році у зв`язку з початком війни на території України ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала для проживання у Федеративну Республіку Німеччину.
ОСОБА_2 залишився у м.Одеса.
03 травня 2022 року ОСОБА_3 подала тимчасову заяву про передачу права визначати місце проживання дітей, яка була задоволена Дільничним судом Хермескайля 04 травня 2022 року. 
Рішенням від 06 січня 2023 року Дільничний суд Віттліха у відповідь на заяву ОСОБА_3 заборонив батьку дітей та третім особам вивозити дітей з Німеччини та видав рішення про закриття кордонів.
Відповідно до рішення Дільничного суду Кобленца від 27.01.2023   ОСОБА_2  було відмовлено у задоволенні позову від 19.12.2022 до ОСОБА_3 про повернення дітей згідно з Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, оскільки повернення дітей в Україну буде пов`язане з серйозним ризиком фізичної або психологічної шкоди для дітей через війну.
Рішенням Верховного Суду Кобленца від 16.03.2023 (код справи 11 UF 620/22, 8h F 237/22 Дільничний суд Віттліха) за апеляційною скаргою ОСОБА_3 наказ Дільничного суду – Сімейного суду – Віттліху від 27.10.2022 р. змінено та викладено у такій редакції: «Право визначення місця проживання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладається на матір дітей, яка буде здійснювати його одноосібно».
       
Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 6 вказаного розділу).
Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Таким чином, підготовче судове провадження – це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Суд першої інстанції закрив провадження у справі у підготовчому засіданні на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, тому що, на його думку, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки на спір, який підлягав розгляду, не поширюється юрисдикція судів України.
При розгляді справи №638/3792/20 у постанові від 20 вересня 2021 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що згідно зі статтею 200 ЦПК України у підготовчому засіданні закриття провадження можливо тільки через відмову від позову та укладення мирової угоди.
Отже закриття провадження з інших підстав, передбачених у статті 255 ЦПК України, можливо тільки у судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання.
Таким чином суд першої інстанції припустився помилки при постановленні оскаржуваної ухвали.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункти 1, 2, 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду для продовження розгляду з урахуванням вимог ст.37 ЦПК України.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2023 року скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді         Н. В. Самчишина

       О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.