Постанова                                      
Іменем України                                 
 
25 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 200/26250/15-ц
провадження № 61-7620св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у складі Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року відкрито провадження у справі.
 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2014 року у розмірі 111 005,66 грн, понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 1 110,06 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, а всього 122 115,72 грн.
 
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 19 вересня 2016 року.
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду.
 
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним.
 
Ухвалою місцевого суду від 10 червня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.
 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 183 706 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.
 
У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на повторне заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто як передчасно подану.
 
Враховуючи те, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції в порядку статті 284 ЦПК України не переглядалось, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту як передчасно подана.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У травні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Підставою касаційного оскарження є неврахування апеляційним судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 лютого 2020 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що відповідно до положень статті 288 ЦПК України повторне заочне рішення можна оскаржити в загальному порядку, визначеному ЦПК.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_4 від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року відкрито провадження у справі.
 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2014 року у розмірі 111 005,66 грн, понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 1 110,06 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, а всього 122 115,72 грн.
 
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 19 вересня 2016 року.
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду.
 
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним.
 
Ухвалою місцевого суду від 10 червня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.
 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 183 706 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.
Також місцевий суд у резолютивній частині рішення зазначив, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу може бути подано до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
 
У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на повторне заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто як передчасно подану.
 
У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд повторного заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року.
Ухвалою місцевого суду від 10 травня 2023 року у прийнятті повторної заяви представника відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» ((Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98).
 
ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» ((De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
 
Отже однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
 
Встановлено, що оскаржуваною ухвалою від 18 квітня 2023 року Дніпровський апеляційний суд повернув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року, зазначивши, що апеляційна скарга подана без порядку перегляду заочного рішення, передбаченого розділом ІІІ Глави 11 ЦПК України.
 
Верховний Суд з таким висновком суду апеляційної інстанції не погоджується.
 
За частиною першою статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
 
Згідно з частиною третьою статті 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
 
Отже, у разі скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження суд за результатом розгляду справи відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України повторно може ухвалити заочне рішення. На повторне заочне рішення спеціальні правила перегляду за заявою відповідача не поширюються, а тому відповідач може оскаржити його в апеляційному суді в загальному порядку.
 
Можна зробити висновок про те, що ЦПК України передбачає дві такі форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд тим самим судом, який постановив заочне рішення, за заявою відповідача).
 
При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Отже, процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, лише за письмовою заявою відповідача. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку можливе лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.
 
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року в справі № 369/1534/18 (провадження 
№ 61-47851св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 488/3949/16-ц (провадження № 61-3498св20), від 22 липня 2020 року у справі № 760/13894/14-ц (провадження № 61-19413св19), від 25 листопада 2020 року у справі № 345/3838/14-ц (провадження № 61-11936св20).
 
У справі, що переглядається, встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду.
 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 183 706 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.
 
Отже, ухвалене 01 грудня 2022 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська заочне рішення є повторним заочним рішенням, яке відповідно до частини третьої статті 288 ЦПК України підлягає оскарженню відповідачем у загальному порядку, а саме відповідно до глави 1 розділу V ЦПК України «Апеляційне провадження».
 
За таких обставин Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції всупереч частині третій статті 288 ЦПК України безпідставно повернув апеляційну скаргу на повторне заочне рішення суду першої інстанції.
 
Крім того, колегією суддів враховано, що після повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, відповідач звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд повторного заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року, проте ухвалою суду першої інстанції від 10 травня 2023 року у прийнятті повторної заяви представника відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено.
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що судом ухвалено повторне заочне рішення для оскарження якого передбачено загальний порядок оскарження відповідно до частини третьої статті 288 ЦПК України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).
 
Керуючись статтями 402, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4  задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович