П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/5474/23	

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Шевчук О.А., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача – Подільської міської ради Подільського району Одеської області,- 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області( далі – відповідач, виконком Подільської міської ради), в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо відмови надати запитувану інформацію на запит від 08.03.2023, яка викладена у листі від 15.03.2023;
- зобов`язати надати повну відповідь на запит від 08.03.2023 відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі – Закон № 2939-VI)  про перелік рухомого та нерухомого майна, яке належить Подільській міській раді (Подільської громаді);
Окрім цього, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судові витрати, пов`язані зі сплатою професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 08.03.2023 звернувся до виконкому Подільської міської ради Подільського району Одеської області із запитом на публічну інформацію, в якому просив надати перелік рухомого та нерухомого майна, яке належить Подільській міській раді (Подільській громаді). 
Втім, листом від 15.03.2023 відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації, з посиланням на те, що Закон № 2939-VI регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати інформацію. 
Таку відмову ОСОБА_1 вважає незаконною та зазначає, що відповідач є розпорядником запитуваної інформації, яка, в свою чергу, створена та міститься на матеріальних носіях.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1   – задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови надати запитувану інформацію на запит від 08.03.2023.
Зобов`язано Виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 08.03.2023 відповідно до вимог Закону № 2939-VI.
В решті позову суд відмовив.
В задоволенні вимог про стягнення судових витрат суд також відмовив.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав, що зміст відповіді виконкому Подільської міської ради свідчить про те, що відповідач фактично відмовив позивачу в наданні інформації на запит.
Суд визнав, що виконком Подільської міської ради, в порушення положень статті 22 Закону № 2939-VI, протиправно відмовив позивачу надати запитувану інформацію та вважав, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача розглянути запит, з урахуванням вимог чинного законодавства.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що останнім не підтверджено належними доказами понесення таких витрат, а відтак відсутні правові підстави для їх стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та відзиву.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у стягненні з відповідача, на його користь, понесених судових витрат на оплату правничої допомоги, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції в цій частині, ухвалено з помилковим застосуванням норм матеріального  права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідні докази підтверджують понесені судові витрати на правничу допомогу, в заявленому, до стягнення, розмірі. При цьому, скаржник вважає, що визначений розмір є співмірним із складністю справи, витраченим часом  та значенням справи для позивача. 
На думку скаржника, суд не врахував, що стягнення витрат на правничу допомогу є не лише компенсацією позивачеві понесених ним витрат, а й в певному сенсі має спонукати іншу сторону, особливо, якщо мова йде про суб`єкта владних повноважень, своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Скаржник вважає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував численну практику Верховного Суду щодо застосування норм права з цього питання.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, у відповідній частині, та ухвалити в цій частині нове - про стягнення з виконкому  Подільської міської ради на його користь 2 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 подав до виконкому Подільської міської ради запит на інформацію, в якому просив надати інформацію про перелік рухомого та нерухомого майна, яке належить Подільської міської раді (Подільської громаді).
На вказаний запит виконком надав позивачу відповідь від 15.03.2023, в якому вказав, що відповідно до положень статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим законом. 
Відповідач зазначив, що важливою ознакою публічної інформації є її попередня фіксація на матеріальному носії. Закон регулює відносини про доступ до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати інформацію. 
Посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI відповідач відмовив у наданні інформації.
Позивач вважаючи протиправною таку відмову, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

З огляду на те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року іншими сторонами у справі не оскаржувалось, а ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів здійснює перегляд рішення лише в цій частині та не входить в обговорення та оцінку рішення в тій частині, яка не оскаржена.

Так, відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Положення статті 59 Конституції України закріплюють, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.12.2012 № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пункт 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VІ встановлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Частина 1 статті 139 КАС України закріплює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 у справі №160/6899/20 висловив правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Також колегія суддів враховує, що в постанові Верховного Суду від 04.06.2021 у справі №380/887/20 касаційний суд визначив, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 20.05.2021, укладеного між адвокатом Опалько О.М., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2243, виданого Одеською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 13.07.2012, та Гаєвським Г.В.
Згідно вказаного договору адвокат Опалько О.М., з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншої сторони, уклали цей Договір про наступе: Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.
За умовами пункту 1.2 вказаного договору Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього, серед іншого, в господарських та адміністративних судах.
За правову допомогу, передбачену в пункті 1.2 Договору, Замовник сплачує Адвокату винагороду з розрахунку 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого законом про Держбюджет, за одну годину роботи адвоката на час розрахунку. (п.3.1 Договору)
За домовленістю Сторін оплата правової допомоги може здійснюватися у вигляді предоплати або авансу, а також після отримання рішення суду, яке набрало законної сили. (п.4.2, п.4.3 Договору);
Попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат є додатком №1 до договору про надання правничої допомоги від 20.05.2021.
Також, позивач надав суду акт виконаних робіт від 16.03.2023, згідно якого Адвокат надав, а Замовник прийняв наступні послуги:
-надання консультації замовнику, роз`яснення- 07.03.2023 - 1 година;
-надання роз`яснення по відповіді виконкому Подільської міської ради від 15.03.2023 - 15.03.2023 - 30 хвилин;
-зібрання доказів, складання позову до Одеського окружного адміністративного суду -16.03.2023 - 2 години;
-складання акту виконаних робіт і заяви про відшкодування судових витрат -16.03.2023 -  1 година;
-надання відповіді на відзив, надання консультацій впродовж судового розгляду позову - 30 хв.
Всього надано та планується надати послуг на суму 2000 грн.
В акті виконаних робіт від 16.03.2023 зазначено, що відповідно до пункту 4.3 Договору Сторони домовились, що оплата правової допомоги буде здійснена в повному обсязі по завершенню справи в суді.
Таким чином, згідно вказаного акту виконаних робіт, позивач просив суд стягнути на його користь витрати на правничу допомогу, яка полягала у наданні адвокатом послуг зі збору доказів, складення позову до Одеського окружного адміністративного суду, складення акту виконаних робіт і заяви на відшкодування судових витрат, складення відповіді на відзив, надання консультацій впродовж судового розгляду позову.
Відповідач до суду першої інстанції подавав клопотання про відмову у задоволенні вимог про стягнення судових витрат з надання правової допомоги, в якому посилався на недоведеність таких витрат, а також на те, що спір виник у  справі незначної складності. 
Колегія суддів не погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивач не підтвердив належними доказами понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
Так, колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Також важливим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення витрат на правничу допомогу є розумність заявлених витрат.
Колегія суддів вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджуються в даному випадку саме укладеним з адвокатом договором і підписаним актом виконаних робіт; вказані докази є належними та допустимими, а тому підлягають оцінці на предмет обґрунтованості та співмірності заявлених до відшкодування витрат на надання правничої допомоги об`єму виконаних робіт, їх пов`язаності із розглядом справи, категорії справи та ін.
Слід зазначити, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
На думку колегії суддів, надання адвокатом позивачеві таких послуг, як збір доказів, складення позову до Одеського окружного адміністративного суду, складення відповіді на відзив, надання консультацій впродовж судового розгляду позову, безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи є фактичними та необхідними за обставин даної справи. 
При цьому, колегія суддів вважає, що вартість за надання вказаних послуг є цілком виправданою та співмірною зі складністю справи, яка належить до категорії справ незначної складності.
Отже, вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, суд оцінює обсяг наданих послуг, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи  колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її часткового задоволення, оскільки скаржник у прохальній частині просив скасувати рішення суду в цій частині.
Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, оскільки суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні вимог про стягнення судових витрат, колегія суддів вважає, що судове рішення слід змінити в цій частині. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови та доповнити резолютивну частину абзацом п`ятим такого змісту:
«Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області (код за ЄДРПОУ 04056960) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

          Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

          суддя                                                                                           О. А. Шевчук

          суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

          Повне судове рішення складено 18.10.2023.