ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2540/23  Номер провадження 33/814/1684/23	Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Ісаєнко Н.І., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та, накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 10.07.2023 року о 00-06год. на вул. П. Мирного в с. Рунівщина Полтавського району Полтавської області він керував ТЗ «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2023 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що жоден із матеріалів справи не містить доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Крім того зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що у порушення ст.256 КУпАП йому не було роз`яснено його прав та обов`язків, що є порушенням його прав на захист.
Крім того, посилається на те, що із відеозапису не вбачається, що були підстави для перевірки його на стан алкогольного сп`яніння, його поведінка відповідала обстановці, обличчя не червоне, мова зрозуміла.
Разом із тим, посилається на те, що його зупинили без достатньої правової підстави, відтак всі складені щодо нього процесуальні документи не можуть бути належними доказами.
Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Із матеріалами справи захисник ознайомився 20.09.2023 року, апеляційну скаргу подав 27.09.2023 року.
Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.07.2023 року о 00-06год. на вул. П. Мирного в с. Рунівщина Полтавського району Полтавської області ОСОБА_1 керував ТЗ «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння(запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
Визнаючи  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що даний факт підтверджується актом огляду на стан сп`яніння; направленням від 10.07.2023 року для медичного огляду на стан сп`яніння щодо водія ОСОБА_1 (а.с.4); рапортом працівника поліції щодо складанням на ОСОБА_1 протоколу за ст..130 КУпАП (а.с.5); відеозаписом доданим до протоколу (а. с. 6).
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.
Доводи апелянта про те, що йому не було роз`яснено його прав та обов`язків, що є порушенням його прав на захист, що із відеозапису не вбачається, що були підстави для перевірки його на стан алкогольного сп`яніння, його поведінка відповідала обстановці, обличчя не червоне, мова зрозуміла, а також щодо того, що його зупинили без достатньої правової підстави, відтак всі складені щодо нього процесуальні документи не можуть бути належними доказами, суд відхиляє заважаючи на наступне.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 , який керував т/з «Opel Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 . Йому було повідомлено, що він при поворотах не вмикав відповідні покажчики, а також рухався о 00-06 год., тобто в комендантську годину, що він визнав. В ході спілкування у  ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Із відеозапису дійсно вбачається, що мова ОСОБА_1 не є чіткою, коли він вийшов з-за керма, його хода також нестійка. Коли ОСОБА_1 почали роз`яснювати його права та зачитувати зміст протоколу, він почав відходити від працівників поліції в сторону. Відтак є підстави вважати, що його поведінка не відповідала обстановці. Працівники поліції декілька разів пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, проте він відмовлявся, пропонуючи взамін тисячу гривень, був попереджений про кримінальну відповідальність. 
Враховуючи наведене, у суду відсутні сумніви щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у вказані в протоколах дату, час та місце, та факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, аргументи апелянта повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника Михальченка Ігоря Олексійовича задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду – задовольнити.
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                 Г.Л. Карпушин