ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 жовтня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/807/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року в адміністративній справі №340/807/21 (головуючий суддя І-ї інстанції Жук Р.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 01.03.2021 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року провадження у справі закрито з тих підстав неможливості повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вказує, що справи №340/730/19 і №340/807/21 не є тотожними та мають різний предмет і підстави позову. Також посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 року у цій справі. Вважає, що оскарженою ухвалою суд першої інстанції створив позивачу перешкоди у доступі до правосуддя.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року у справі №340/730/19, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 року, зокрема відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305.
Вказане рішення суду набрало законної сили.

Позивач 06.10.2020 року звернувся повторно до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області в якому, зокрема, просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №340/4316/20, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 року, відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом на  підставі  пункту 2 частини 1  статті 170 КАС України.

Позивач 01.03.2021 року втретє звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305 (а.с.1-9 т.1).
Тобто, після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції від 17.06.2020 року у справі №340/730/19, позивач звернувся до суду 01.03.2021 року з позовом, посилаючись на інші підстави та предмет.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року, відмовлено у відкритті адміністративного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.11, 59 т.1).
Постановою Верховного Суду від 08.02.2022 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду                        (а.с.178-185 т.1).
Верховний Суд  у вказаній  постанові констатував, що у справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій не здійснено оцінку підставам позову, що можуть підтвердити тотожність справ №340/730/19 та №340/807/21, суди не перевірили, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі (а.с.198 т.1).
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 року запропоновано ФОП ОСОБА_1 звернутися до Кіровоградського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення строків, вказавши поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305 (а.с.201-202 т.1).
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 року клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305 залишено без задоволення, позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305 залишено без розгляду (а.с.126-127 т.7).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу ФОФ ОСОБА_1 задоволено частково; ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року скасовано, а справу №340/807/21 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.94-96 т.8).
Як зазначалось  вище, ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року провадження у справі №340/807/21  закрито з  підстав неможливості повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обираючи спосіб захисту порушеного права у справах №340/730/19, №340/1986/21 та №340/807/21, позивач використав конструкцію п.2 ч.1 ст.5 КАС України щодо однакового предмета позову (оскарження податкового повідомлення-рішення), що вирішено судом у справі №340/730/19. Таким чином, враховуючи вищевказане та перевіривши матеріали справи №340/807/21,  суд дійшов висновку про тотожність сторін, предмету та підстав позову зі справами №340/730/19 та №340/1986/21, оскільки вони виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
          Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.    
 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач зауважує на тому, що підставою позову у справі №340/730/19 була неправомірність застосування фінансової санкції (пені за порушення строку в проведенні розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності)                             в розмірі 17837574 грн., на підтвердження чого було проведено альтернативний розрахунок можливої пені. Податковим органом розрахунок пені було додано до акту, проте не роз`яснена методика проведення, які документи та факти були досліджені при проведенні розрахунку.
Підставами позову у справі, що розглядається №340/807/21 є порушення відповідачем пункту 2 постанови Правління Національного банку України від 07.06.2016 року №342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», у відповідності до яких частина валютної виручки підлягала обов`язковому продажу на міжбанківському ринку, а відповідач не врахував даної норми при розрахунку пені;                                  по контракту «SARPAX» відповідач нарахував пеню на вантажно-митні декларації, по яким поставки не відбулись: лист Галицької митниці Держмитслужби від 12.12.2019 року                             №74-08-28-09/12/211 та лист Державної фіскальної служби від 06.12.2019 року                                     №/3ПІ/99-99-18-04-01-14, відповідно до яких вантажно-митні декларації: 
- від 03.06.2016 року №209050000/2016/001750 визнана недійсною 07.06.2016 року; 
- від 28.10.2016 року №209050000/2016/003391 визнана недійсною 02.11.2016 року; 
- від 21.10.2016 року №209050000/2016/003303 визнана недійсною 27.10.2016 року. 
Крім того, 20.02.2019 року відповідачем було стягнуто з позивача фінансові санкції за порушення, що регулювалися Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», вже після втрати чинності, накладення штрафу на підставі Закону України «Про валюту і валютні операції» у період 2015-2018 років, коли закон не діяв.
Також позивач стверджує, що предмет позову у справах різний, а саме: у справі №340/730/19 є визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення, а у справі, що розглядається №340/807/21 предметом справи є визнання індивідуального акту недійсним на підставі статті 20 Господарського кодексу України, як такий, що порушує його право на                      мирне володіння майном.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно тексту рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року у справі №340/730/19, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 року, яким, зокрема,  відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305, що судом при  розгляді  справи №340/730/19 дотримано принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що стало підставою для встановлення фактичних обставин, які мали значення для правильного вирішення справи.
Під  час  розгляду  справи №340/730/19 судом першої інстанції досліджувались копії контрактів, вантажно-митних декларацій та виписки банку за період з 2016 року по 2017 рік по рахунках по господарським операціям, які були предметом перевірки та проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні позивачем  зовнішньоекономічної діяльності                 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
Судом  у  справі №340/730/19 досліджувався порядок та розрахунок   нарахування пені за порушення строку в проведенні розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Так, судом досліджено оригінал висновку експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Бокаріуса від 23.07.2019 року №110, наданого позивачем та висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 29.03.2019 року №8/42СЕ-19, проведеного у межах кримінального провадження №32018120010000042.
Надана оцінка висновку експерта та доводам позивача, щодо розрахунку пені по контракту від 02.02.2016 року №10 з фірмою «SARРАХ».
Крім  того, в рішенні суду  по  справі №340/730/19  зазначено, що  контролюючим  органом під час перевірки встановлено, що позивачем порушено статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР, пункту 3 Постанови Правління Національного Банку України від 16.11.2012 року №475 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов`язкового продажу надходжень в іноземній валюті», зареєстрованої в Мінюсті 16.11.2012 року за №1921/22233, в частині несвоєчасного надходженням валютної виручки від здійснення експортних операцій.
Тобто,  під  час  розгляду  справи  №340/730/19  предметом  розгляду  було  як  наявність чи  відсутність  порушень,  визначених контролюючим  органом  в акті  перевірки  позивача,  правомірність  прийняття на підставі вказаного акту податкового  повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305, та  порядок  та  розрахунок  нарахування пені за порушення строку в проведенні розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Таким чином, з матеріалів справ №340/730/19 та №340/807/21 вбачається тотожній характер спірних правовідносин, суб`єктний склад учасників відносин зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) не змінювався; об`єкт і предмет правового регулювання ідентичні, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин на час виникнення спірних правовідносин та умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) однакові. 
Перевіряючи обставини дотримання суб`єктом владних повноважень положень частини 2 статті 2 КАС України під час розгляду справи №340/730/19, суд дослідив обставини наявності податкового правопорушення, які покладені в основу судового рішення.
У своїх постановах Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15).
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає безпідставними твердження позивача про звернення з новим позовом з інших підстав, оскільки різне обґрунтування позивачем одних і тих самих позовних вимог  в адміністративних справах не свідчить про наявність іншого позову у розумінні КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі №580/2623/19.

Слід зазначити, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305 за своєю правовою природою є індивідуальним актом. Його законність була предметом спору в адміністративній справі №340/730/19.
Предметом позову у даній справі є також законність податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0000581305.
Частиною 1 статті 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Принципом «res judicata» (юридичної (правової) визначеності) визначено, зокрема, якщо справу уже вирішено судом, вдруге заявляти тотожний адміністративний позов не можна.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на необхідність дотримання на рівні національного судочинства принципу «res judicata», наголошуючи, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.
У справах про протиправність податкового повідомлення-рішення, предметом позову є акт індивідуальної дії, який включає в себе зокрема і наявність податкового правопорушення за порушення термінів розрахунку та порушення валютного законодавства як підстави його прийняття контролюючим органом, а тому акт перевірки та встановлені ним порушення податкового законодавства є невід`ємною частиною рішення контролюючого органу (предмету позову) та відповідно об`єктом дослідження судами безвідносно до того, якими ще підставами мотивований позов. 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №280/3203/19.
Так, встановлені Податковим кодексом України приписи щодо призначення і проведення перевірок платника податків (статті 78-81) і є тими правилами, що суворо регламентують рішення і дії органу податкового контролю в цій частині.
Крім того, суд, контролюючи дотримання адміністративним органом норм і правил, теж обмежений приписами Кодексу адміністративного судочинства України, який є тим законом, що визначає повноваження суду та порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Статтею 5 КАС України види позовів дефіновано та визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта.
Так, чинне законодавство чітко визначає процесуальні наслідки визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу. 
Пунктом 2 частини 1 статті 5 та пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову щодо оскарження акту індивідуальної дії суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Тобто, для акта індивідуальної дії, який визнано протиправним, єдиним імперативним (безальтернативним) наслідком є обов`язкове його скасування, адже залишення чинним протиправного рішення суб`єкта владних повноважень після застосування заходів судового контролю є алогізмом.
Таким чином, на переконання  апеляційного суду судовий захист порушеного права чи інтересу може бути здійснено в спосіб, який передбачений законом.
Колегія суддів зазначає, що зміна позивачем формулювання позовних вимог та наведення ніби-то нових аргументів на їх обґрунтування, не змінюють суті спірних правовідносин, якими обумовлений предмет спору.
Позивач,  формулюючи  у  справах №340/730/19 та №340/807/21 по  різному  одні  і  ті ж  самі  позовні  вимоги,  предметом  яких  є  скасування  податкового  повідомлення  рішення,  штучно створює  умови  ніби-то  нових  підстав  позову.

Крім того, судом першої інстанції з Комп`ютерної програми «Діловодство спеціального суду» встановлено, що за наявності позову у даній справі №340/807/21 (адміністративний позов подано 01.03.2021 року) позивач вчетверте 26.04.2021 року звернувся до суду (справа №340/1986/21) з адміністративним позов до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому, зокрема, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 20.02.2019 року №0000581305, також посилаючись на різні підстави та предмет у справах №340/730/19, № 340/4316/20.
Як вбачається зі змісту позовної заяви у справі №340/1986/21 позивачем було  заявлено ті ж самі позовні вимоги та посилання на ті ж самі підстави звернення до суду, що у даній справі, яка розглядається №340/807/21 (а.с.102-114 т.8).
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі №340/1986/21.
Постановою Верховного Суду від 17.01.2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а ухвала Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі №340/1986/21 залишені  без змін. 
Постанова набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає (а.с.77-82 т.8).
З вказаної вище постанови вбачається, що Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 дійшов висновку про те, що на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом 26.04.2021 року, чинність рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №340/730/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, яке набрало законної сили, свідчить, що спір між ОСОБА_1 та ГУ ДФС у Кіровоградській області, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 лютого 2019 року №0000581305, яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунку та порушення валютного законодавства у розмірі 17837574,42 грн. остаточно вирішений судом.                                             З врахуванням цього суди попередніх інстанцій правильно застосували норму пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України при вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі №340/1986/21. 
Інше формулювання ОСОБА_1 обґрунтування цих самих позовних вимог не змінює їх правової природи, предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 лютого 2019 року №0000581305.
Таким чином, вже неодноразово суди надавали оцінку наведеним доводам позивача щодо підстав та предмету звернення до суду оскарження податкового повідомлення-рішення №0000581305, за результатами розгляду яких прийняті рішення, що набрали законної сили.
Разом з цим, необхідно зауважити, що при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов тотожність предмета позову зберігається.
Тобто, у справі №340/730/19 та у справі №340/807/21 сторони, предмети та підстави позовів є тотожними, відмінність полягає лише в тому, що в цій справі позивач перефразував позовні вимоги, оскарживши законність податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові  від 21 листопада 2019 року у справі №9901/364/19.
Відповідно до частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається вимогами на власний розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Обираючи спосіб захисту порушеного права у справах №340/730/19 та №340/807/21, №340/1986/21, позивач використав конструкцію п.2 ч.1 ст.5 КАС України щодо однакового предмета позову (оскарження податкового повідомлення-рішення), що вирішено судом у справі №340/730/19.
З огляду на зазначене вище, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про тотожність сторін, предмету та підстав позову між справами №340/807/21, №340/730/19 та №340/1986/21, оскільки вони виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі №340/807/21.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій адміністративній справі на підставі п.4 ч.1ст.238 КАС України.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім описаних вище обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 109, 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року в адміністративній справі №340/807/21 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року в адміністративній справі №340/807/21 залишити без змін. 
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко