П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/14023/23	

Перша інстанція: суддя Корой С.М.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Цибульська Ю.М.,
за участю: представника позивача – Чехлова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року  у справі № 420/14023/23 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  про визнання протиправним та скасування постанов, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання вчиняти певні дії, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У червні 2023 року Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 року по зведеному виконавчому провадженню № 61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині визнання дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66704124 такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини 1 та частини 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” та в частині скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 66704124 від 08.11.2021;
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.06.2023 по виконавчому провадженню № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 по ВП № 66704124;
- визнати такою, що не підлягає виконанню постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66704124.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що з огляду на те, що КП “ТМО” включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, стягнутої з КП “ТМО” на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2014 у справі № 916/3021/14, процедура врегулювання цієї заборгованості ще не була завершена, а виконавчий збір є похідним від основної суми боргу, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404-VIII, старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. 08.11.2021 була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 66704124, при наявності достатніх правових підстав та із дотриманням вимог чинного законодавства.
Як стверджує позивач, постанова ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 01.06.2023 по ВП № 61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження не відповідає вимогам, встановленим до такого документа наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкція), а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України. Також, у позові зазначено, що постанова від 06.06.2023, яка винесена старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Пхіденко О.С. по виконавчому провадженню № 66704124, про скасування процесуального документа, а саме постанови про зупинення вчинення - виконавчих дій від 08.11.2021 по цьому виконавчому провадженню, прийнята без належних правових підстав, поза межами повноважень, не у спосіб та не в порядку, встановленому законом.
Щодо вимоги про визнання постанови ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню, то позивач зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору, як вид виконавчого документу, примусове виконання якого передбачено пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VI, втратила правові підстави для свого існування через неможливість фактичного виконання (реалізації) щодо певного кола осіб- боржників, заборгованість яких підлягає врегулюванню, відповідними Законами та відсутність визначеного правого механізму його стягнення. Позивач вважає, що момент включення підприємства (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (див. наказ Мінрозвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304), відповідає моменту розповсюдження на відповідного боржника, (у даному випадку КП “ТМО”) гарантій, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII, щодо не стягнення з нього виконавчого збору. При цьому визначення “виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України № 1639-ІХ від 14.07.2021” не містить ані застережень, ані уточнень щодо додаткових обставин пов`язаних з припинення права державного виконавця на стягнення виконавчого збору з визначеної категорії боржників.
Таким чином, як стверджує позивач, з моменту включення боржника до Реєстру виконавчий документ постанова про стягнення виконавчого збору щодо боржника, заборгованість якого підлягає врегулюванню відповідно до Законів Украйни № 1730-VIII від 03.11.2016 та № 1639-IX від 14.07.2021, втрачає ознаки виконавчого документу, який не можливо виконати без порушення вимог Закону № 1404-VI та законних прав боржника КП “ТМО”.
На думку позивача, у даному випадку законодавство створює умови для виникнення правового механізму визнання неправомірним примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, з огляду на відсутність відповідного обов`язку боржника його сплачувати, що на його думку є підставою визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) проти задоволення позову заперечував, надав до суд першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що враховуючи той факт, що виконавче провадження № 66704124 відкрито на підставі постанови ВПВПР ДДВС Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору, то стягувачем у цьому виконавчому провадженні є ДЕРЖАВА, яка не входить до переліку стягувачів визначених ст. 34 Закон України “Про виконавче провадження”.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відділу примусового виконання винести постанову про закінчення ВП № 66704124 у відповідності до Закону України “Про виконавче провадження”, то у відзиві зазначено, що виконавче провадження, що перебували на виконання у ВПВР Департаменту МУЮ було завершене не згідно п. 16 ст. 39 Закону, а згідно пункту другого ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження”, стягненню підлягав також основний борг, а тому і пункт 6 ч. 5 ст. 27 Закону в даному випадку застосовуватися не може.
У відзиві також вказано, що станом теперішній час норми Закону України “Про виконавче на провадження” не передбачають механізму закриття виконавчого провадження відкритого на підставі чинної постанови про стягнення виконавчого збору на користь держави з боржника, який входить до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". Крім того, інші підстави визначені статтею 37, 40 Закону України “Про виконавче провадження” відсутні для завершення виконавчого провадження № 66704124.
Також до суду першої інстанції від представника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками.
У відзиві відповідач вказує, що постанова про стягнення виконавчого збору є чинною та не скасованою, а тому відсутні підстави для визнання її такою, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд постановою від 12.07.2023 у задоволенні позову комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання вчиняти певні дії – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Не погоджуючись з рішенням суду від 12.07.2023 Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не з`ясував чи розповсюджується на постанову про стягнення виконавчого збору вимоги п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № I404-VIII, яким встановлено заборону стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730- VIII, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом;
          - суд першої інстанції  не звернув увагу на те, що прийняття рішення про проведення перевірки законності виконавчого провадження та скасування за її наслідками зазначеної постанов відбулось після сплину 18 місяців, та не надав їй належну правову оцінку з точки зору дотримання або недотримання відповідачем 1 вимог п. 10 ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки порушення цієї вимоги тягне за собою порушення принципу правової (юридичної) визначеності для підприємства в процесі реалізації норм права, які регулюють питання щодо заборони стягнення суми виконавчого збору при настанні певних обставин;
- висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача під час прийняття постанови від 06.06.2023 по виконавчому провадженню № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 року по ВП № 66704124,  не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки повноважень на скасування процесуальних документів, винесених державним виконавцем, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, або винесених державним виконавцем, в провадженні якого раніше перебувало виконавче провадження, діючим законодавством взагалі не передбачено;
- розглядаючи позовні вимоги про визнання такою, що не підлягає виконанню постанову ВПВР ДЦВС МЮ України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору, суд першої інстанції  був зобов`язаний надати оцінку цій постанові з точки зору наявності правових підстав та законності її подальшого існування, а також наявності законних підстав для проведення подальших виконавчих дій по примусовому стягненню суми виконавчого збору на підставі цієї постанови;
- суд першої інстанції приймаючи рішення по справі не врахував правову позицію, яку висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 .
Відповідачі надали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Обставини справи.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/3021/14 від 14.10.2014 (Суддя - Власова С.Г.) позов ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" задоволено частково. Стягнуто з КП „Теплопостачання міста Одеси" на користь ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ"  основний борг в сумі 134    482    383,14 грн. та  7    946    396,89 грн., інфляційні збитки у розмірі 12    225    026,01 грн. та  727    497,10 грн.,  3% річних у розмірі  1    328    906,17 грн. та 81    827,31 грн., пеню в розмірі 5    000    000,00 грн. та 300    000,00 грн., а також судовий збір в сумі  73    080,00 грн.; у решті позову було відмовлено.
Дане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.11.2014.
28.10.2014 Господарським судом Одеської області видано наказ № 916/3021/14.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 49103142 від 22.10.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 916/3021/14, виданого 28.10.2014 Господарським судом Одеської області.
21.12.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору з боржника - комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" у розмірі 16    216 611,66 грн.
18.08.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з затвердженням ухвалою господарського суду Одеської області від 19.07.2021 у справі № 916/3021/14 мирової угоди, відповідно до п.2 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".
06.09.2021 державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66704124 з примусового виконання постанови № 49103142 від 21.12.2015.
Боржником у вказаному виконавчому провадженні № 66704124 є КП "Теплопостачання міста Одеси", а стягувачем - відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
08.11.2021 державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 66921288 було винесено постанову, відповідно до якої, керуючись пунктом 10 частини першої ст. 34, статтею 35 Закону України “Про виконавче провадження” зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання постанови № 57262979, виданої ВПВР Департаменту ДВС МЮ України про стягнення виконавчого збору у розмірі 29    001 491,37 грн. до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".
27.03.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі ч.5 ст.35 Закону України “Про виконавче провадження” прийнято постанову ВП № 66704124 про поновлення вчинення виконавчих дій.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року по справі № 420/8145/23, яке набрало законної сили визнано протиправною та скасовано  постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору.
01.06.2023 заступником начальника Управління-начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження (а.с.35-36), якою керуючись статтею 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII “Про виконавче провадження” та пунктом 7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 постановлено:
1. Дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанов про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями №№ 66704390, 66921288, 66703870, 66704124, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61899335, визнати такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини першої та частини четвертої статті 34 Закону України “Про виконавче провадження”.
2. Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій № 66704390 від 08.11.2021.
3. Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій № 66921288 від 08.11.2021.
4. Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій № 66703870 від 08.11.2021;
5. Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій № 66704124 від 08.11.2021.
Згідно даної постанови заступником начальника Управління-начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) при здійсненні контролю за діями державного виконавця, за власною ініціативою, проведено перевірку законності зведеного виконавчого провадження № 61899335 в частині зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, встановлено, що в порушення вимог пункту 10 частини першої статті 34 Закону та частини четвертої статті 34 Закону, 08.11.2021 за виконавчими провадженнями №№ 66704390, 66921288, 66703870, 66704124 про стягнення виконавчого збору на користь держави, старшим державним виконавцем Чуб К.О. (на теперішній час, звільнена з органів державної виконавчої служби), винесені постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону.
06.06.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі абз.4 ч.3 ст.74 Закону України “Про виконавче провадження” прийнято постанову ВП № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 по ВП № 66704124 (а.с.33, т.1).
Вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 по зведеному виконавчому провадженню № 61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині визнання дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66704124 такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини 1 та частини 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” та в частині скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 66704124 від 08.11.2021 та від 06.06.2023 по виконавчому провадженню № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 по ВП № 66704124 та вважаючи такою, що не підлягає виконанню постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 року по зведеному виконавчому провадженню № 61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині визнання дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66704124 такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини 1 та частини 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” та в частині скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 66704124 від 08.11.2021 та про визнання протиправною та скасування постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.06.2023 по виконавчому провадженню № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 року по ВП № 66704124, суд першої інстанції виходив з того, що у заступника начальника Управління-начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) була компетенція на здійснення перевірки законності зведеного виконавчого провадження № 61899335 в частині зупинення вчинення виконавчих дій та, відповідно, на прийняття постанови за результатами вказаної перевірки.
Тобто, суд першої інстанції виснував, що приймаючи постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 року по зведеному виконавчому провадженню № 61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині визнання дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66704124 такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини 1 та частини 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” та в частині скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 66704124 від 08.11.2021 та постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.06.2023 по виконавчому провадженню № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 рок по ВП № 66704124, якою фактично реалізовано постанову від 01.06.2023, відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Щодо вимог позивача про визнання такою, що не підлягає виконанню постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору та похідної від неї вимог про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66704124, суд першої інстанції зазначив, що протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи судом не встановлено процесуальних підстав для визнання постанови №57262979, виданої ВПВР Департаменту ДВС МЮ України про стягнення виконавчого збору у розмірі 2    900 1491,37 грн.  такою, що не підлягає виконанню (розмір зазначений в редакції рішення суду першої інстанції). Фактично, на переконання суду першої інстанції, доводи позивача в цій частині зводяться до наявності підстав для скасування вказаної постанови. 
В той же час при розгляді даної адміністративної справи, зважаючи на предмет позову щодо якого відкрито провадження по справі судом першої інстанції не перевіряється правомірність прийняття постанови Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України “Про виконавче провадження” (далі – Закон України № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пунктів 1, 5 частини 1 статті 3 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:
виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів  виходить з такого.
Так, за обставинами справи постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 49103142 від 22.10.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 916/3021/14, виданого 28.10.2014 Господарським судом Одеської області.
Надалі, виконавче провадження № 66704124 06.09.2021 відкрито щодо примусового виконання постанови № 49103142 від 21.12.2015 про стягнення з КП “Теплопостачання міста Одеси” виконавчого збору  у розмірі 16    216    611,66 грн. У свою чергу позивач не погоджується як із постановою № 49103142 від 21.12.2015, так і з постановами, які прийняті в межах здійснення даного виконавчого провадження та в ході здійснення контролю за діями державного виконавця.
Обґрунтовуючи незаконність постанови про стягнення виконавчого збору представник позивача звертав увагу, що відповідно до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу” та Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення”, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами. 
Тобто, позивач вважає, що ключовим при вирішенні спору є те, що КП «Теплопостачання міста Одеси» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (наказ Мінрозвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304), відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення”, а тому виконавчий збір відповідно до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” не стягується.
Надаючи оцінку вищезазначеним доводам апелянта колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах виконавчим документами на підставі якого повинна була стягуватись заборгованість є  наказ № 916/3021/14, виданий 28.10.2014 Господарським судом Одеської області щодо заборгованості, яка виникла за договором постачання теплової енергії між теплогенеруючим (АТ «Одеська ТЕЦ) та теплопостачальним підприємствами (КП «ТМО»).
Разом з тим, протягом знаходження на примусовому виконанні наказу № 916/3021/14 від 28.10.2014 відбулися суттєві зміни в законодавстві, що регулює фінансові відносини в умовах кризових явищ в сфері взаєморозрахунків, у тому числі між теплогенеруючими (АТ «Одеська ТЕЦ) та теплопостачальними підприємствами (КП «ТМО») при цьому, одночасно внесені відповідні зміни до Закону № 1404-VIII спрямовані на захист інтересів учасників взаєморозрахунків.
Зокрема, 29.08.2021 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» яким внесені зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII та до Закону № 1404-VІІІ.
Статтею 2 Закона № 1730 унормовано, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Водночас, статтею 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, зокрема, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду):
кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг (у тому числі заборгованість перед НАК "Нафтогаз України", право вимоги якої набуто шляхом заміни кредитора у зобов`язанні).
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 1730, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Аналіз наведених норм права надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що заходи щодо врегулювання питання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, вживаються у відношенні до підприємств, включених до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (див. наказ Мінрозвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304).
Отже, висновки суду першої інстанції, що правовідносини які склались у цій справі не підлягають регулюванню Законом № 1730,  оскільки стягувачем у виконавчому провадження є відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а не Держава на переконання колегії суддів  є помилковими, оскільки ключовим у даному випадку є те, що виконавчим документом на підставі якого повинен стягуватись борг із позивача є наказ № 916/3021/14, виданий 28.10.2014 Господарським судом Одеської області, а заборгованість яка виникла підлягає  врегулюванню відповідно до Закону № 1730.
Водночас, як зазначалось вище, Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» внесені зміни і до Закону № 1404-VІІІ.
А саме, у пункті  6 частини 5 статті  27 Законі № 1404-VIII унормовано, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами .
В аспекті наведеного вище, з урахуванням того, що заборгованість між теплогенеруючим (АТ «Одеська ТЕЦ) та теплопостачальним підприємствами (КП«ТМО») підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», а виконавчим документом  про стягнення заборгованості є наказ № 916/3021/14, виданий 28.10.2014 Господарським судом Одеської області, колегія суддів дійшла висновку, що виконавчий збір відповідно до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” не стягується.
Поряд з цим, колегія  суддів звертає увагу ще й на те, що відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП 49103142 від 21.12.2015), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Втім, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, за змістом яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Отже, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалася, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Водночас, матеріалами справи підтверджено, що державний виконавець під час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 21.12.2015 за ВП № 49103142 визначив суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню з боржника у розмірі 16 216611,26 грн, тобто, 10 % від суми зазначеної у виконавчому документі – наказі № 916/3021/14, виданому 28.10.2014 Господарським судом Одеської області про стягнення з КП «Теплопостачання міста Одеси».
Такий самий розмір виконавчого збору зазначений і у постанові про відкриття виконавчого провадження 66704124 від 06.09.2021 – 16    216    611,66 грн.
Відтак, колегія суддів зазначає, що 06.09.2021, на момент винесення ухвали про відкриття виконавчого провадження № 66704124 про стягнення із позивача виконавчого збору у розмірі 16    216 611,66 грн., борг за основним виконавчим провадженням фактично не був стягнутий, оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу № 916/3021/14 від 28.10.2014, виданого Господарським судом Одеської області було закінчено у зв`язку із укладенням мирової угоди.
При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 21.12.2015 № 49103142 виконавець достеменно знав, що виконавче провадження № 49103142 від 18.08.2021 закінчене на підставі пункту 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто після затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
Водночас, з аналізу наведених правових норм Закону № 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року висновується, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
В контексті оцінки спірних правовідносин у цій справі суд враховує правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, відповідно до якої при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. При цьому, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
У постановах від 28 січня 2021 року у справі № 420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі № 400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі № 640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20 Верховний Суд констатував, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
При цьому, апеляційним судом встановлено, що під час перебування виконавчого документа – наказу № 916/3021/14 від 28.14.2014 на примусовому виконанні державним виконавцем не було здійснено стягнення суми боргу на користь стягувача.
Отже, з урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника – КП «Теплопостачання міста Одеси», а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 16    216    611,66 грн.
Підсумовуючи наведене колегія суддів констатує, що на час звернення комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” до суду із цим позовом у позивача був відсутній обов`язок щодо сплати виконавчого збору.
Щодо обраного позивачем способу захисту апеляційний суд зазначає про таке.
Так, позивачем заявлено вимогу про визнання постанови про стягнення виконавчого збору від 21.12.2015 по ВП № 49103142 такою, що не підлягає виконанню. 
Водночас, відповідно до норм статті 374 КАС України закон не передбачає можливості  визнання виконавчого документа  таким, що не підлягає виконанню, якщо останній виданий іншим компетентним органом, отже судом не встановлено процесуальних підстав для визнання постанови № 49103142 від 21.12.2015 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16    216    611, 66 грн.  такою, що не підлягає виконанню.
Поряд із цим, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду  в постановах від 29.05.2018 у справі № 800/341/17 (9991/944/12) та  від 12.11.2019 у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У постанові Верховного Суду  25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.
Тобто під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони обґрунтовано.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена, зокрема, у постанові від Верховного Суду  України  28.01.2014 (справа № 21-459а13).
При цьому, колегія суддів наголошує, що Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі № 360/4369/19 акцентував, що належним способом захисту у справах про оскарження примусового стягнення виконавчого збору є визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.
Як убачається із установлених обставин  справи, постанова про стягнення виконавчого збору від 21.12.2015 по ВП № 49103142  була  ухвалена  у відповідності до вимог  чинного законодавства.
Отже, враховуючи зміст встановлених фактичних обставин описаних вище, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, з огляду на відсутність у спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 21.12.2015 по ВП № 49103142 такої властивості як протиправність, а також те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 06.09.2021, ВП № 66704124, прийнята внаслідок постанови про стягнення виконавчого збору 21.12.2015 по ВП № 49103142, на думку колегії суддів, належним та достатнім способом захисту прав позивача, в даному випадку, є скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.12.2015, винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 49103142.
Аналогічні висновки щодо належного способу захисту у справах про оскарження примусового стягнення виконавчого збору викладені в постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 360/4369/19.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» скасування     або визнання нечинним     рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є підставою для закінчення виконавчого провадження.
Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував та помилково дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні адміністративного позву у цій частині позовних вимог.
Щодо позовних вимог (перших двох)  про  визнати протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 по зведеному виконавчому провадженню № 61899335 про результати перевірки законності виконавчого провадження в частині визнання дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66704124 такими, що проведені з порушенням вимог пункту 10 частини 1 та частини 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” та в частині скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) Чуб К.О. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 66704124 від 08.11.2021, а також  про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.06.2023 по виконавчому провадженню № 66704124 про скасування процесуального документу, а саме постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 по ВП № 66704124 - колегія суддів зазначає, що з урахуванням скасування постанови про стягнення виконавчого збору, самі по собі постанови, які прийняті в межах здійснення даного виконавчого провадження та в ході здійснення контролю за діями державного виконавця  з огляду на приписи  пункту 5 частини першої статті 39 Закону України, не мають правових наслідків для позивача. 
Підсумовуючи наведене вище в сукупності, колегія суддів зазначає про відсутність, в даному випадку правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, в результаті чого за висновками суду апеляційної інстанції із заявлених позовних вимог задоволено лише одну, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь КП "Теплопостачання міста Одеса" підлягає стягненню судовий збір у сумі 6710 грн (2    684,00 грн ставка судового збору в суді першої інстанції + 4    026,00 грн ставка судового збору в суді апеляційної інстанції). 
Керуючись ст. ст. 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання такою, що не підлягає виконанню постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору з комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” виконавчого збору в сумі 16    216 611,66 грн – скасувати.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.12.2015 по ВП № 49103142 про стягнення виконавчого збору з комунального підприємства “Теплопостачання міста Одеси” виконавчого збору в сумі 16    216 611,66 грн.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року по справі № 420/14023/23 залишити без змін. 
Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 43315529) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (код ЄДРПОУ 34674102) витрати зі сплати судового збору у сумі 6    710,00 грн (шість тисяч сімсот десять гривень 00 копійок). 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 11 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк