УХВАЛА
щодо судових витрат
06 листопада 2023 року 
м. Київ
справа №604/210/22
провадження № К/990/23147/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 
про компенсацію судових витрат
у справі №604/210/22 
за позовом ОСОБА_1 
до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Підволочиської селищної ради Тернопільської області 
про скасування постанови.
У С Т А Н О В И В:
У березні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Підволочиської селищної ради Тернопільської області, у якому просив: скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Підволочиської селищної ради від 17 грудня 2021 року №52, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та накладено штраф в розмірі 680 гривень.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05      травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2022 року вказану апеляційну скаргу повернуто скаржнику, оскільки вона не була підписана заявником, що підтверджувалося актом Підволочиського районного суду Тернопільської області про відсутність КЕП від 06 червня 2022 року.
Згодом ОСОБА_1 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2022 року теж повернуто скаржнику. 
Не погодившись з такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2022 року у зв`язку з тим, що вказане рішення не переглянуто в апеляційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року про повернення апеляційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року скасовано і направлено справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
23 жовтня 2023 року від позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат, в якому він просить суд здійснити розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення, визначені статтею 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є, певною мірою, відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.
При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина 3 статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини 1 статті 252).
Відповідно до частини 5 статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Частина 1 статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.
Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими статтею 139 КАС України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсуються понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати за рахунок іншої сторони. У разі часткового задоволення адміністративного позову судові витрати розподіляються за принципом пропорційності.
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що судове рішення про направлення справи для продовження розгляду або на новий розгляд не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для нового розгляду по суті.
Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що у випадках передачі справи на новий розгляд або для продовження розгляду розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання касаційної скарги, здійснює адміністративний суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Таким чином, при ухваленні судового рішення про повернення справи для продовження розгляду справи розподіл судових витрат не здійснюється.
Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 11 листопада 2020 року у справі №809/1649/15, та Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 23 червня 2020 року у справі № 808/3013/16, від 13 жовтня 2020 року у справі № 540/474/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 806/2686/18, від 25 листопада 2020 року у справі №344/13462/16-а, від 26 січня 2021 року у справі №808/3691/17, від 29 березня 2021 року у справі №640/19553/19 та інших.
Постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у цій справі не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, внаслідок направлення її до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи, що суд касаційної інстанції не прийняв у справі, що розглядається, рішення по суті, а направив її на розгляд до суду апеляційної інстанції, у колегії суддів Верховного Суду при ухваленні цього рішення були відсутні правові підстави для здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення заяви позивача про компенсацію судових витрат.
Керуючись статтями 134, 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат  відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                               О.П. Стародуб