КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/7120/22
провадження № 22-ц/824//7255/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10  жовтня  2023 року                                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів:  Рейнарт І. М.,  Ящук  Т. І. 
при секретарі  Усковій Я.А.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація,  Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»,  Київська міська рада про  визнання  житлового  приміщення  не  службовим,  визнання  права користування  житловим приміщенням  та зобов`язання  видати ордер, за апеляційною  скаргою представника ОСОБА_1 -  адвоката  Данилова  Юрія Валентиновича  на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року в складі судді Арапіної Н. Є.,
встановив :
 
09.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з  вказаним позовом, посилаючись на  ті підстави, що  28 серпня 1981 року він  був прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка в РБУ СПР Дарницького РЖУ.
На підставі  рішення  виконкому  Дарницької  районної  Ради народних депутатів від 09 листопада 1981 року №980, 20 листопада  1981  року йому було  видано  ордер №337  на  право заняття  службового жилого  приміщення   на період  роботи на  вказаній  посаді,  на  право заняття однієї кімнати, загальною жилою площею 17,0 кв.м.,  в квартирі  АДРЕСА_1 .  
Зазначав,  що   неодноразово  звертався  до роботодавця  з заявами про виведення  квартири з числа  службових,  але  відповіді так і не  отримав. 
18.06.1993  він  звільнився з роботи  за  власним бажанням.
З  відповіді  Київської  міської державної  адміністрації стало  відомо, що  в 2001  році  на  виконання  Розпорядження  Київської міської  державної  адміністрації №1059  від  20.09.2001  при розгляді   адміністративно-територіальних меж  районів, з  колишнього   Дарницького   та Харківського  районів  до   Комунальної власності  Дніпровського  району  м. Києва   були передані  будинки, в тому  числі  і будинок  АДРЕСА_2 , але квартира АДРЕСА_3   як службова до  комунального  підприємства Дніпровського  району  не  передавалася. 
Рішенням  Київської  міської ради від 3 вересня  2015 року  №944/1808 АДРЕСА_1   перейменована  на  АДРЕСА_1. 
Відповідно  до пункту 1 рішення  Київської міської ради від  22.12.2016 №792/1796  «Про внесення  змін  до  деяких  рішень  Київської міської  ради щодо   окремих   підприємств комунальної  власності територіальної  громади міста  Києва» вирішено   комунальне  підприємство  «Дирекція замовника з управління   житловим господарством   Дарницького  району  міста Києва» віднести до сфери  управління  виконавчого  органу  Київської міської ради  ( Київської  міської державної адміністрації) та підпорядкувати  Департаменту  житлово-комунальної інфраструктури  виконавчого  органу   Київської  міської ради (  Київської міської  державної адміністрації).  
Відповідно  до рішення  Київської  міської ради від  23.05.2018 №838/4902 «Про   реорганізацію  комунальних підприємств   шляхом  приєднання»  вирішено   реорганізувати  комунальне  підприємство  «Дирекція замовника з управління   житловим господарством   Дарницького  району  міста Києва»  та встановлено,  що  комунальне  підприємство   «Центр  обслуговування споживачів Шевченківського району», код  ЄДРПО 31731838,  є правонаступником  усіх прав та обов`язків. 
13.07.2021  Комунальне  підприємство   «Центр  обслуговування споживачів Шевченківського району» надало  відповідь,  що  станом  на теперішній час квартира АДРЕСА_1 не  обліковується  в комунальному  підприємстві  «Центр  обслуговування  споживачів Шевченківського  району»  в якості службової.
З метою  реалізації свого  права на  безоплатну  приватизацію квартири, яке передбачено  ст. 125  ЖК  Української РСР, як особа,  що пропрацювала  на  підприємстві,  в установі, організації, що  надали їм службове жиле приміщення,  не  менш  як десять  років та яку виключено  з числа  службових,  він зібрав необхідний пакет  документів та звернувся  до Дніпровської  районної  в місті Києві  державної адміністрації  з заявою про  приватизацію  квартири. 
Рішенням  керівника Органу  приватизації  Дніпровської  районної  в місті Києві  державної  адміністрації  №43-26/21  від 12  січня  2021 року, та повторно  рішенням №43-405/21  від 14 грудня  2021  року  йому  відмовлено  в приватизації  квартири АДРЕСА_1 , оскільки в пакеті документів  відсутня належним чином   оформлена   копія витягу  з розпорядження  про виключення   квартири з числа  службових  (відповідно до пункту 2 статті 2 Закону  України  «Про приватизацію  державного  житлового  фонду»,  пункту 9 Інформаційної  картки адміністративної  послуги «Оформлення  та видача  свідоцтва про   право власності на  житло», затвердженої  розпорядженням  голови  Дніпровської  районної  в місті Києві  державної адміністрації  від 26.04.2019 №344).
09.02.2021  Дарницька  районна   в місті  Києві державна адміністрація надала  відповідь   про те,  що  у наявних  книгах обліку  службового  житла   відомості про квартиру  АДРЕСА_1   відсутні. 
23.03.2021  Дніпровська районна  в місті Києві  державна  адміністрація надала  відповідь про те, що  згідно  з  розпорядженням  Київської  міської  державної адміністрації  від  01.08.2001  №1625 «Про утворення  районних  у  місті Києві  державних  адміністрацій» на  виконання  рішення  Київської   міської ради  від  27.04.2001  №280/1257  з урахуванням  нових меж  районів  будинок  АДРЕСА_4   був переданий в оперативне   управління  до  Дніпровського  району.   Інформація  щодо  виключення  з числа  службових  квартири  АДРЕСА_5   до  Дніпровської   районної в місті Києві  державної адміністрації   не  надходила. 
11.05.2021  Дніпровська районна  в місті Києві  державна  адміністрація надала  відповідь,  що в період з  01.01.2011  по  23.03.2021   рішення про  виключення  квартири АДРЕСА_1 з числа  службових  не приймала. 
Отже, звернувшись   до всіх можливих органів  виконавчої влади   з питанням   чи обліковується  квартира  за  адресою:  АДРЕСА_6 ,  як службова,  виявилось, що  у жодному з територіально-адміністративних районів  вказана  квартира  не  обліковується  як службова та не  належить  до їх оперативного  управління. 
Оскільки  позивачем   вчинені  всі можливі дії  по отриманню  відомостей про статус квартири, чи є вона  службовим житлом, чи  виведені  із числа  службових,  згідно  відповідей, в книгах  обліку службового  житла  відомості про  вищезазначену  квартиру  відсутні,    просив суд: 
1)                            визнати,  що  квартира, яка знаходиться  за адресою:  АДРЕСА_6 , не є службовою; 
2)                            визнати  за ОСОБА_1   право користування  житловим приміщенням,  яким є квартира  за адресою:  АДРЕСА_6 ; 
3)                            зобов`язати  Дніпровську районну  у місті Києві  державну   адміністрацію видати  ОСОБА_1 ордер  на  квартиру  за адресою: АДРЕСА_6 . 
Рішенням  Дніпровського  районного  суду  м. Києва  від  09 лютого  2023 року  в задоволенні  позову  відмовлено. 
06.03.2023   представник ОСОБА_1 -  адвокат  Данилов  Ю. В.  подав апеляційну  скаргу,  в якій просить   скасувати   рішення  Дніпровського  районного  суду  м. Києва   від 09  лютого  2023 року  та  ухвалити нове рішення  про задоволення  позову.  У  разі відмови у задоволенні  апеляційної скарги , на  підставі  ст. 5 ЦПК  України, визначити у рішенні  суду   ефективний спосіб  захисту порушеного  права  ОСОБА_1 ,  який не  суперечить Закону. 
Зазначив, що  за  обставинами  справи  позивач фактично   позбавлений можливості реалізувати   свої права на  приватизацію  житла,  на  що  суд  першої інстанції  уваги не  звернув.
Позовні   вимоги про  визнання  законності права користування  спірною квартирою, визнання  того,  що  квартира  не  є службовою та зобов`язання  видати на  неї  ордер  пов`язані  між собою.
 З огляду на  існуючу судову практику про  дискреційність  повноважень  щодо виключення   квартири  із числа службових, фактичну  відсутність   юридичної особи,  до  якої  вона  була  б   передана  як службова,  позивач не  може звернутися  до  цієї юридичної особи  з заявою про   виключення  квартири  із числа  службових. 
Оскільки позивач не  може надати органу приватизації  необхідний пакет  для її приватизації,  а саме витяг  із розпорядження  про  виключення  квартири  із  числа  службових (або  це  рішення  було,  та в архіві  його неможливо  знайти,  або такого  рішення  не було), позивач  не  має законних підстав  для звернення  до  суду з позовом  про  зобов`язання  вчинити дії  по  приватизації квартири, тому і предметом  позову було  визнання  того,  що  квартира  не  є службовою.
Суд першої інстанції  не  навів доказів  на  підтвердження  того,  що  обраний  позивачем  спосіб захисту   порушених прав суперечить закону.   
Оскільки  для   приватизації квартири  вимагається  надання  копії   ордеру  на  вселення,  видача   ордеру  на квартиру   на  підставі рішення  суду  у подальшому  дозволила  би позивачу реалізувати   своє законне  право на  її приватизацію,  з урахуванням  того, що  позивач фактично  більше  10  років пропрацював на  підприємстві та є  пенсіонером  по старості. 
Представник третьої  особи  Київської міської ради 08.06.2023  надав письмові пояснення, в яких  заперечує  щодо твердження  позивача про те, що  спірна  квартира  не  є  службовою. Зазначив, що  законом  не  передбачено  процедури  приватизації  службових жилих приміщень,  а тому  позивач мав вчинити всі необхідні  дії для  доведення  факту того,  що  зазначене   жиле приміщення  виключене  з  числа  службових. Право  позивача на  користування   вказаним жилим приміщенням  не  заперечується.  Правові підстави для  повторної видачі ордера  відсутні. 
В судовому  засіданні   представник  ОСОБА_1 -  адвокат   Данилов  Ю. В.  апеляційну  скаргу  підтримав та просив її задовольнити.
Інші  учасники справи  в судове  засідання  не  з`явились,  про  день, час та місце  розгляду  справи  повідомлені  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  задоволенню  не  підлягає  з таких підстав. 
Як вбачається  з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах   з  Державним  комунальним  підприємством   по  утриманню житлового   фонду  з 28.08.1981   по  18.06.1993 (а.с.10, 11).
Відповідно  до  архівного витягу  із рішення  виконавчого  комітету  Дарницької  районної ради народних депутатів  від 09  листопада  1981  року    №980 " Про надання  службової  житлової площі  робітникам  ЖЕК-904", 20 листопада  1981  року  ОСОБА_1 , що  працює  слюсарем-сантехніком  в РБУ  СПР  Дарницького  РЖУ  з  1981  року,  на  сім`ю  з  двох осіб,  було  видано  ордер №337  на  право заняття  службового жилого  приміщення   на період  роботи на  вказаній  посаді,  на  право заняття однієї кімнати, загальною жилою площею 17,0 кв.м. в квартирі (окремій) АДРЕСА_1 (а.с.  13, 19 ).  
Рішенням  Київської  міської ради від 3 вересня  2015 року  №944/1808 АДРЕСА_1   перейменована  на  АДРЕСА_1. 
Згідно  з  розпорядженням  Київської  міської  державної адміністрації  від  01.08.2001  №1625 «Про утворення  районних  у  місті Києві  державних  адміністрацій» на  виконання  рішення  Київської   міської ради  від  27.04.2001  №280/1257  з урахуванням  нових меж  районів  будинок  АДРЕСА_4   був переданий в оперативне   управління  до  Дніпровського  району.   
Інформація про виключення  з числа  службових  квартири  АДРЕСА_5   до  Дніпровської   районної в місті Києві  державної адміністрації   не  надходила. 
У  наявних в Дарницькій районній  в м. Києві  державній  адміністрації  книгах  обліку  службового  житла  відомості про квартиру  АДРЕСА_1   відсутні.  За період  з 01.01.2011  по  23.03.2021  Дніпровська  районна  в місті Києві  державна  адміністрація  рішення  про  виключення  вказаної квартири з числа  службових не приймала. 
Згідно  відповіді   КП  "ЦОС Шевченківського  району", станом  на  теперішній час  квартира  АДРЕСА_1 не   обліковується  у якості  службової.   
У  зв`язку  з  відсутністю  конкретних  пошукових даних  щодо  виключення  квартири  АДРЕСА_1 з числа  службових,   Державний архів  м. Києва  надав позивачу  відповідь   щодо  неможливості надання    відповідної  архівної довідки. 
Рішенням   органу  приватизації  Дніпровської  районної  в місті Києві  державної адміністрації   від 12 січня  2021  року  №43-26/21 та повторно  рішенням №43-405/21  від 14 грудня  2021  року  ОСОБА_1   відмовлено   в приватизації  квартири  АДРЕСА_1 .   Підстава для  відмови -  відсутність  копії витягу  з розпорядження  про виключення   квартири з числа  службових  (відповідно до пункту 2 статті 2 Закону  України  «Про приватизацію  державного  житлового  фонду»,  пункту 9 Інформаційної  картки адміністративної  послуги «Оформлення  та видача  свідоцтва про   право власності на  житло», затвердженої  розпорядженням  голови  Дніпровської  районної  в місті Києві  державної адміністрації  від 26.04.2019 №344).
Звертаючись до  суду  з  вказаним позовом,   позивач посилався  на  те, що  ним було  вчинено  всі можливі дії  для з`ясування  статусу квартири, чи є вона  службовим житлом, чи  виведені  із числа  службових, проте вказану  інформацію отримати не  вдалося.     
Відсутність  інформації,  що  квартира  не  є службовою,  а також  спеціального   ордеру  на квартиру  позбавляє  його  права на  приватизацію  цього жилого  приміщення, в якому він  проживає. 
Відмовляючи у  задоволенні вказаного   позову, суд першої інстанції виходив з того,  що   виключення  квартири з  числа  службових   проводиться  на  підставі клопотання  підприємства,  установи, а не   особи, якій видано  ордер на  службове жиле  приміщення.  Доказів  порушення, невизнання   чи оспорення  права  позивача на  проживання    в квартирі АДРЕСА_1 ,  суду  не надано. Ордер   є підставою для  вселення  в надане  житлове  приміщення. Ордер  на  право  зайняття службового  житлового  приміщення  було  видано  позивачу 20  листопада  1981 року.  Правові  підстави для  зобов`язання  Дніпровської  районної  у м. Києві    державної  адміністрації  видати ордер   на  квартиру , яка знаходиться  за вищевказаної  адресою,   відсутні. 
Погоджуючись з рішенням  суду першої  інстанції, колегія суддів  виходить з таких підстав. 
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Правилами статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За  змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.
Матеріали справи  не  містять  відомостей про   виключення  спірного  жилого  приміщення  з  числа службових. 
Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги, зокрема, статтею 125 ЖК Української РСР. Вказана норма права визначає коло осіб, яких не може бути виселено зі службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорюване або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.
Судом встановлено,  що відмова  у  приватизації спірної квартири  пов`язана  з  відсутністю  відповідного  розпорядження  про  виключення її числа службових.  При цьому   прав  ОСОБА_1 .   Дніпровська районна  в м. Києві  державна адміністрація не порушила. Статті 9, 125 ЖК Української РСР спірні правовідносини не регулюють.
Доводи апеляційної скарги про те, що  позивачем вчинено  всі можливі дії  з  метою забезпечення  свого права на  приватизацію спірного  житла,  є  необґрунтованими. 
Позивачем  не  надано  суду   доказів  звернення  до   правонаступника  РБУ  СПР  Дарницького  РЖУ про  внесення  інформації  про  включення  квартири  АДРЕСА_1 до  числа  службових з  метою   підтвердження  статусу  квартири та вирішення  в подальшому   питання  про  її  виключення  з числа  службових. 
  За  таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового  рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375  ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -  адвоката  Данилова  Юрія Валентиновича  залишити без задоволення. 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення.
Повне  судове рішення  складено  20.10.2023. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт  
                                                                                  
                                                                                                                     Т. І.  Ящук