ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 р. 	Справа № 520/2403/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/2403/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області)                      
про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові від 17.08.2017 № 2012/28181/10706/12 про припинення щомісячної страхової виплати з 01.08.2017 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 01.08.2017.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові від 17.08.2017 № 2012/28181/10706/12 про припинення щомісячної страхової виплати з 01.08.2017 ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 01.08.2017.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позов відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження свого статусу внутрішньо переміщеної особи, до того ж позивач відсутній на обліку в Єдиній інформаційній базі внутрішньо-переміщених осіб. Вказує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок відповідача щодо нарахування та проведення страхових виплат за період відсутності діючої довідки ВПО і невідомого місця перебування. Крім того зазначає, що судом першої інстанції було відкрито провадження у справі без отримання доказів на виконання ухвали про залишення позову без руху. Також посилається на порушення позивачем строку звернення до суду з позовом та відсутність доказів поважності причин пропуску такого строку.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про заміну відповідача задоволено та замінено відповідача у справі на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних  правовідносин та предмет доказування у справі, яка відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та  проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є внутрішньо-переміщеною особою з тимчасово окупованої території України.
До 01.08.2017 позивач отримував страхові виплати у Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області як внутрішньо-переміщена особа з тимчасово окупованої території України.
З 01.08.2017 відповідачем було припинено виплату позивачу страхових виплат.
Не погодившись з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що окремо підстав для припинення виплат Порядком № 20 від 11.12.2014 не передбачено, а відсутність окремого порядку не може бути визнано в якості належної підстави для відмови у виплаті позивачу страхових виплат за минулий період. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).
Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями п,п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, перелік підстав припинення страхових виплат, визначений ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплат з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII).
Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 4 Закону №1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за № 6/26451 (надалі - Порядок №20).
Згідно з п. 1 Розділу 3 Порядку № 20, особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.
Колегією суддів встановлено, що позивач перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України з 01.04.2017 по 31.07.2017, що, зокрема, підтверджується листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 18.11.2021 № 02-14-3998.
Постановою Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 17.08.2017 № 2012/28181/10706/12 ОСОБА_1 була припинена щомісячна страхова виплата з 01.08.2017. Причина припинення: не перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі ВПО (лист від 10.08.2017 №6638/4-05 УПСЗН адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради).
В обґрунтування підстав для припинення страхової виплати позивачу відповідач посилається на статті 44, 46 і 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Натомість з аналізу статей 44, 46 і 47 Закону № 1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат як «відсутність особи в Єдиній інформаційній базі ВПО» колегією суддів не встановлено, а тому припиняючи виплату щомісячних страхових виплат позивачу з 01.08.2017 відповідач діяв неправомірно.
Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 07 листопада 2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1105-XIV, не можуть застосовуватись.
Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод, що забезпечуються Конституцією України та не можуть бути скасовані.
Право громадянина на призначення йому соціальних виплат не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання) або з відсутністю довідки про внутрішньо переміщену особу, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.
В даному випадку наявність або відсутність у позивача, в певний період часу, статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні соціальних виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами України.
Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки.
Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 640/2982/18.
Доводи відповідача, що позивач не мав статусу ВПО та діючої довідки, а тому підстави для проведення страхових виплат відсутні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 18.11.2021 № 02-14-3998 позивач перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України з 01.04.2017 по 31.07.2017.
Крім того,  за висновками наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. справа № 243/3505/16-ц  відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. 
З огляду на наведене, колегія суддів вказує на порушення відповідачем вимог статті 46 Закону № 1105-XIV, оскільки з 01.08.2017 позивачу припинено страхові виплати за відсутності законодавчо встановлених підстав.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність постанови від 17.08.2017 № 2012/28181/10706/12 про припинення щомісячної страхової виплати з 01.08.2017 ОСОБА_1 , та необхідність зобов`язання поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 01.08.2017.
Доводи апелянта щодо неможливості проведення страхових виплат позивачу, у зв`язку із перебуванням особової справи на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду Луганської області,  колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки позивач перебував на обліку у виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та станом на 17 серпня 2017 року саме за рішенням вказаного відділення було припинено страхові виплати, при цьому  як попередній Порядок № 20, так як Порядок № 27 визначає процедуру отримання уповноваженим органом з інформаційно - аналітичної системи Фонду відомостей, необхідних для проведення таких виплат.
Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції було відкрито провадження у справі без отримання доказів на виконання ухвали про залишення позову без руху, колегія суддів зазначає наступне.
На виконання вказаної ухвали представником позивача було долучено оригінал квитанції про сплату судового збору, натомість на підтвердження повноважень представника позивача до позовної заяви було долучено адвокатський ордер, що є належним підтвердженням повноважень адвоката відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України.
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача на практику Верховного Суду у постановах від 13.02.2019 по справі № 554/10889/16-а, від 20.02.2018 у справі № 711/6019/16-а, від 02.03.2018 у справах № 264/1617/17, 761/21804/17, від 14.03.2018 у справі № 713/793/16, від 15.03.2018 у справі № 372/2316/17, від 11.04.2018 у справі № 766/13021/16-а та у постанові від 04.07.2018 у справі № 296/4740/16-а, оскільки правовідносини у даній справі не є подібними.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
За загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Зміст наведеної норми свідчить про те, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.
Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо страхових виплат, строки та порядок їх нарахування є Закон № 1105-XIV.
Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду з цим позовом, яка відповідає ч. 7 ст. 51 Закону в поточній редакції) якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум виплат за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум страхових виплат.
Згідно з матеріалами справи, страхова виплата виплачувались позивачу до 01.08.2017, після чого її виплата була протиправно припинена.
Таким чином, через порушення органом публічної адміністрації виплати страхових виплат за минулий час, заявлені позовні вимоги не обмежуються будь-яким строком.
Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеної в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 в справі № 805/402/18-а.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують не спростовують з наведених вище підстав.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі № 520/2403/22 суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі № 520/2403/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва