Справа № 464/200/23                         Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В. 
Провадження № 22-ц/811/1680/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИЛА:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі – ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200318877 від 17.03.2020 у розмірі 33 598,83 грн, судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 17.03.2020 між ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) та відповідачкою (позичальник) в електронній формі було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200318877. Згідно умов вказаного договору кредитодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 10 000 грн на умовах передбачених договором позики № 000200318877, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.04.2020.
26.02.2021 між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «ФК «Форза», яка є правонаступником грошової вимоги за договором позики, згідно договору факторингу №20200616-К укладеного з ТОВ «КФ.ЮА», укладено договір факторингу № 20210226-К/2, згідно із яким ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передано права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором №000200318877 від 17.03.2020.
Зазначає, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із цим позовом у неї існує заборгованість у загальному розмірі 33 598,83 грн. На підставі наведеного позивач просив задовольнити позов. 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суду разом з позовною заявою надано Оригінал (виписка) розрахунку заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 20210226-К/2 від 26.02.2021. Згідно даної виписки з особового рахунку ОСОБА_1 відображена сума виданого кредиту та наявна заборгованості за договором станом на 28.12.2022. Вказана виписка з рахунку боржника є підтвердженням виконаних операцій та відноситься до первинних документів.
Так, суд у оскаржуваному рішенні підтверджує надання позивачем суду виписки з особового рахунку виданої позивачем на підтвердження факту видачі кредиту та існування заборгованості відповідачки за Договором та визнає її внутрішнім документом фінансової установи. Однак не відносить таку до доказів отримання кредитних коштів позичальником, наявності заборгованості. Суд приходить до безпідставного висновку, що така виписка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону №996-ХІV.
Вказує, що районний суд безпідставно залишає поза увагою основний письмовий доказ, а саме оригінал (виписка) розрахунку заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 20210226-К/2 від 26.02.2021 та наведену у такому графу - Сума виданого кредиту - 10 000,00 грн. Також суд прийшов до безпідставного висновку, що виписку на дату зарахування відповідачці кредитних коштів зобов`язаний надати «новий кредитор» - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».
Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість в розмірі 33 598,83 грн, судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2 481,00 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення залишити без змін, у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити. 
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Встановлено, що 17.03.2020 між ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (клієнт) було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200318877, за умовами якого кредитодавець надає клієнту грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, а клієнт, в свою чергу, зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк (до 15.04.2020) та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування (процентна ставка в день – 1%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору – 2,50%).
Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200318877 та додаток до нього (Графік платежів) укладені сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідачка підписала вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором f823076d.
Згідно договору факторингу № 20200616-К від 16.06.2020 ТОВ «КФ.ЮА» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Форза».
Згідно договору факторингу № 20210226-К/2 від 26.02.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», останнє набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200318877 від 17.03.2020.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію`у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 17.03.2020 між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «КФ.ЮА» було укладено електронний договір № 000200318877 про надання позики на умовах фінансового кредиту у розмірі 10 000,00 грн, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» покликалося на невиконання відповідачкою умов Договору № 000200318877 від 17.03.2020 на наявність у неї заборгованості у розмірі 33 598,83 грн.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було надано копію договору № 000200318877 від 17.03.2020 про надання позики на умовах фінансового кредиту, копії договорів факторингу, витяг з Реєстру прав вимоги, а також виписку з особового рахунку з розрахунком заборгованості за укладеним 17.03.2020 договором № 000200318877.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів на підставі укладеного договору та наявність у неї заборгованості перед позивачем у визначеному розмірі.
Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачці ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
За викладених обставин, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі, заявленому позивачем.
Разом із тим, клопотань про витребування відповідних доказів судом позивач у суді першої інстанції не заявляв, у зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення поданого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у суді апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 04.12.2023

Головуючий

Судді