УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 750/6025/21
провадження № 51 - 6824 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах  засудженого ОСОБА_5 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року,
встановив:
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь: потерпілої ОСОБА_6 - 500 000 грн моральної шкоди; КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради - 5 631,65 грн; держави - 4563,20 грн процесуальних витрат.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду, 26 лютого 2021 року о 17:55, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на дитячому майданчику біля будинку № 25-Б по вул. Льотна в м. Чернігів, умисно наніс щонайменше чотири удари кулаком правої руки по голові ОСОБА_7 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_7 о 10:50 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення, застосувати до призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання, положення статей 69 та 75 КК. В частині вирішення цивільного позову визначити розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 грн. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували усіх даних про особу засудженого, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, добровільно відшкодував збитки, понесені КНП «Чернігівська обласна лікарня» на лікування потерпілого ОСОБА_7 , частково відшкодував завдану моральну шкоду потерпілій ОСОБА_6 після постановлення вироку.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та незастосування до нього положень статей 69, 75 КК, є необґрунтованими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно ст. 75 цього Кодексу якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, наявність хронічного захворювання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК.
Врахувавши вищевикладені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК та для звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК. При цьому суд зазначив, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам, наведеним в його касаційній скарзі, та дійшов висновку про те, що таке покарання відповідає загальним засадам, що передбачені статтями 50, 65 КК. При цьому суд зазначив, що визначене місцевим судом покарання засудженому, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.
Призначаючи засудженому покарання за вчинені злочини, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.
Що стосується доводів захисника, про не вказування судами при призначені ОСОБА_5 покарання, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування потерпілій завданої матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими. 
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії рішення суду апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції вказані доводи перевірив та зазначив, що обставини, на які посилається, зокрема, захисник, судом першої інстанції досліджені і їм дана належна оцінка. При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що аналіз матеріалів кримінального провадження в частині поведінки ОСОБА_5 не свідчить, що він прагнув усунути заподіяну шкоду, засуджений не продемонстрував свій жаль по відношенню до потерпілої, не вжив щирих заходів по відношенню до неї, у зв`язку із чим потерпіла засудженого не пробачила і наполягала на максимальному виді покарання. Також суд зазначив, що ОСОБА_5 не надав будь-якої допомоги органам досудового розслідування.
Таким чином апеляційний суд в ухвалі вказав, що доводи захисника щодо неврахування місцевим судом жодної пом`якшуючої обставини, на які звертала увагу сторона захисту, а саме щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження.
Щодо тверджень захисника про залишення поза увагою часткового відшкодування ОСОБА_5 завданої шкоди, то ці твердження також не є слушними, оскільки вказана обставина була врахована судом першої інстанції при призначенні засудженому покарання.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК є безпідставними, а місцевим судом призначене засудженому покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З такими висновками погоджується й Верховний Суд.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим унаслідок суворості Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування статей 69, 75 КК.
Доводи захисника щодо необґрунтованого вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій, то ці твердження  не є слушними, з огляду на наступне.  
Так, місцевим судом встановлено, що чоловік потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 помер внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 . Як зазначено судом апеляційної інстанції, місцевий суд задовольняючи позовні вимоги потерпілої виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а розмір стягнутого з засудженого морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням, переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок загибелі її чоловіка.
Колегія суддів вважає, що цивільний позов вирішено у відповідності до вимог статей 23, 1167 Цивільного кодексу України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п.2 ч. 2 ст.428КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах  засудженого ОСОБА_5 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                          ОСОБА_3