П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/12689/21	

Головуючий І інстанції: Мороз А.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 31.05.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
13.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Миколаївського ОТЦК та СП, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення йому нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час (період) затримки з 01.06.2000р. по 31.08.2018р. по день фактичного розрахунку 10.11.2021р. по виплаті: індексації грошового забезпечення за весь час проходження військової служби у Кривоозерському РВК Миколаївської області ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р.; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015р., 2016р., 2017р., 2018р., виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2018р.; індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Первомайському ОМВК та Кривоозерському РВК Миколаївської області в період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р.; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести йому нарахування та виплату компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час (період) затримки з 01.06.2000р. по 31.08.2018р. по день фактичного розрахунку 10.11.2021р.         по виплаті: індексації грошового забезпечення за весь час проходження військової служби у Кривоозерському РВК Миколаївської області ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р.; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015р., 2016р., 2017р., 2018р., виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2018р.; індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Первомайському ОМВК та Кривоозерському РВК Миколаївської області в період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а саме по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. і з 01.01.2016р. по 31.08.2018р.; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015р., 2016р., 2017р. та 2018р. А відтак, враховуючи тривалу невиплату частини грошового забезпечення за минулі періоди, що сталась з вини відповідача, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».
Відповідач надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Миколаївського ОТЦК та СП щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. по день фактичного розрахунку 10.11.2021р. по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки з 01.06.2000р. по 31.12.2015р.  по день фактичного розрахунку 10.11.2021р. по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.
При цьому, у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю і звернення рішення до негайного виконання - відмовлено.   
Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, Миколаївський ОТЦК та СП 19.06.2023р. та позивач 24.07.2023р. подали апеляційні скарги.
Відповідач, у поданій ним апеляційній скарзі зазначив, що рішення суду 1-ї інстанції в частині задоволених позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду від 31.05.2023р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У поданій апеляційній скарзі позивач посилається на те, що рішення суду 1-ї інстанції в  частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та неповного з`ясування судом обставин справи, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2023р. в даній частині та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
20.07.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023р., від 17.08.2023р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами учасників справи та призначено їх до розгляду в порядку письмового провадження.
24.07.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Миколаївського ОТЦК та СП, в якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на помилковість та безпідставність викладених у ній доводів.
Разом із тим, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України      у Первомайському ОМВК та Кривоозерському РВК Миколаївської області ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України з 01.11.2000р. по 31.08.2018р.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28.07.2018р. №326 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, а з 31.08.2018р. виключено з списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.08.2018р. №198.
Проте, остаточний розрахунок відповідач з позивачем не провів, а саме по виплаті індексації його грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. та з 01.01.2016р. по 31.08.2018р., грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015р., 2016р., 2017р. та 2018р.
У зв`язку з зазначеним вище позивач звертався до суду з позовами і за результатами їх судового розгляду:
- 14.02.2019р. Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням у справі №400/88/19 зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_5 (правонаступником є відповідач у даній справі) провести індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р.;
- 27.12.2019р. Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням у справі №400/3980/19, зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_5 (правонаступником є відповідач у даній справі) провести виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2018р.;
- 29.01.2021р. Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням у справі №400/4761/20 зобов`язав Миколаївський ОТЦК та СП провести індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р.
На виконання судових рішень ІНФОРМАЦІЯ_3 провів позивачу виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р. - 19.07.2019р., виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2018р. - 29.07.2020р. та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р. - 10.11.2021р.
Через невиплату ОСОБА_1 компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки з 01.06.2000р. по 31.08.2018р.   по день фактичного розрахунку 10.11.2021р., позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою від 06.12.2021р. Однак, відповідь відповідач не надав та вказану виплату не провів, що, власне, і стало підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачу проведено виплату на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.02.2019р. у справі №400/88/19 (яке набрало законної сили 02.07.2019р.) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р. - 19.07.2019р., тобто на сімнадцятий день з дня набрання рішенням законної сили, то відсутній факт затримання строків виплати грошових доходів.
При цьому, посилаючись на те, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), а є іншою соціальною гарантією, передбаченою чинним законодавством, яка не носить постійний характер і повинна була виплачена позивачу при звільненні, суд 1-ї інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено виплату компенсації втрати частини доходів на несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не в повній мірі може погодитися із наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Так, спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-III та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159).
Як передбачено у ст.ст.1,2 Закону України №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів      у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або ж уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до п.2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, заробітна плата (грошове забезпечення) та суми індексації грошових доходів громадян.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та суми індексації грошових доходів громадян. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно або ж на виконання судового рішення.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.09.2019р. у справі №522/9778/16-а та від 15.08.2019р. у справі №674/24/17, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019р. у справі №759/9631/17.
У силу вимог ст.3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку №159.
Так, згідно з п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (п.5 Порядку №159).
При цьому, правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Слід також зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Такі кошти спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст.1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.03.2023р. у справі №120/9475/21-а, від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19, від 13.01.2020р. у справі №803/203/17 та від 22.06.2018р. у справі №810/1092/17, які також враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
З огляду на викладене, колегія суддів наголошує, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.
Разом із тим, надаючи оцінку рішенню суду 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що військова служба, за визначенням ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності і територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку стосовно захисту Вітчизни врегульовані положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.
Відповідно до ч.ч.1,2 цієї статті, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Так, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, до усіх виплат, право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, належать, у цьому випадку, посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, а також надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що він має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення, адже вона виплачується у разі порушення строків виплати доходу (грошового забезпечення), а не виконання судового рішення, як помилково вважав      суд першої інстанції. Оскільки, вказані кошти нараховані в результаті нарахування позивачу              суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р. та за період з 01.06.2000р. по 31.12.2015р., грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2018р., та, відповідно, відновлення його прав порушених при виплаті грошового забезпечення у меншому розмірі (або невиплаті відповідного грошового забезпечення), вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-III. 
Жодного спростування вказаних обставин відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.
За таких обставин, суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.08.2018р., грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2018р. та, як наслідок, зобов`язання провести відповідну виплату, оскільки відповідач, у даному випадку, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України. 
Як зазначалося судовою колегією вище, використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу»     за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - це невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або ж який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд 1-ї інстанції не надав належної правової оцінки викладеним обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують спірні правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне частково скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року, а також грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки та зобов`язання провести виплату - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати: індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Кривоозерському районному військовому комісаріаті Миколаївської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.08.2018 року.
Зобов`язати Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати: індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Кривоозерському районному військовому комісаріаті Миколаївської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2018 року, у відповідності до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159).
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 30.11.2023р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова 

                                                                                                                   В.О. Скрипченко