ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9989/23 Справа № 205/2243/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого                                              Никифоряка Л.П.
Суддів                                                       Новікової Г.В., Гапонова А.В.
за участі секретаря судового засідання           Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи відділу опіки і піклування Новокадацького району Дніпровської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною і встановлення опіки, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023року (головуючий у суді 1 інстанції Мавчан Д.В.), –           

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2022року ОСОБА_1 звернувся в суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення опіки над ним через психічне захворювання, викликане встановленням йому психіатричного діагнозу прогресуюча судинна лейкоенцифалопатія у вигляді вестибуло-атактичного синдрому, цереброастенічного, цефалгічного синдромів, вираженого нейронокогнітивного синдрому, в результаті чого він не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
       Існування вимоги про призначення заявника опікуном свого вітчима, останній обґрунтовував наявністю родинних відносин, відсутністю на утриманні інших осіб та спроможністю здійснювати таке утримання.

       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023року заяву ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. 
Згідно висновків суду підтверджені обставини з приводу стійкого психічного розладу ОСОБА_2 в результаті якого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Водночас суд першої інстанції вважав що під час розгляду справи по суті встановлено підстави та необхідність для призначення ОСОБА_2 опікуна, яким з огляду на отримані дані про особу – може бути ОСОБА_1 . 

       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , адвокат Зачепіло Олександр Вікторович виклав вимогу скасувати рішення та наполягав на стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн. 
       В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що обставини з приводу наявності підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним і призначення йому опікуном пасинка ОСОБА_1 , які мають значення для справи та які суд визнав встановленими є не доведеними, фактично ОСОБА_2 підтверджував що він має захворювання: деменцію легкого ступеню з якою він справляється, оскільки постійно проходить лікування, востаннє з 27 липня 2023року по 08 серпня 2023року, при виписці з медичного закладу мав позитивну динаміку і покращення пам`яті. Також стверджував, що він не має порушень інтелекту та мови, і не відповідає фактичним обставинам висновок про те, що ОСОБА_1 спілкується із заявником і піклується про нього. Поза увагою суду залишились докази, якими заявник обґрунтовував свої вимоги з приводу того, що він приймає ліки, ходить за покупками в магазин, отримує пенсію та веде нормальних спосіб життя.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що висновок судово-психіатричного експерта № 153 фактично здійснено без його участі і не узгоджується із фактичними обставинами. 

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги пояснив що він спроможний сам подбати про себе, проходить лікування і веде нормальний спосіб життя.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Солодовникова Андрія Вікторовича, а також представника заінтересованої особи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
ОСОБА_2 та  ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 20 грудня 1986року /а.с.70/; згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 06 травня 2014року шлюб між ОСОБА_2 та  ОСОБА_5 - розірваний/а.с.9/.
ОСОБА_5 є мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.69/.
Фактичне місце проживання ОСОБА_2 підтверджено довідкою Комунального підприємства «Житлосервіс 5» Дніпровської міської ради № 659 від 21 квітня 2022року за змістом якої, останній з 29 вересня 2011року зареєстрований та проживає в кімнаті АДРЕСА_1 /а.с.11/; згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 16 травня 2023року ОСОБА_2 проживає в кімнаті в гуртожитку, в якій наявні необхідні меблі та речі для проживання (ліжко, шафа, холодильник, пральна машина, санвузол, бойлер). В наявності водопостачання та електропостачання /а.с.86/.
Згідно довідки про доходи № 5731 6563 2177 7716 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управління ПФУ в Дніпропетровській області як пенсіонер та отримує пенсію за віком /а.с.72/.
За змістом Висновку № 432 Центру психіатричної допомоги Дніпровської міської ради від 31 березня 2022року у  ОСОБА_2 наявні когнітивні порушення, як у громадянина похилого віку, унаслідок яких він потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі – догляд вдома. Висновок дійсний до 31 березня 2023року /а.с.15/.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 153 від 29 листопада 2022року  ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (прогресуюча судинна лейкоенцефалопатія) та за своїм психічним станом на час дослідження не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними /а.с.38-40, 48-50/.
У Виписці з медичної карти амбулаторного хворого визначено діагноз ОСОБА_2 як кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба ІІ ст, 2 ст ризик високий. СН 2ст. Прогресуюча судинна лейкоенцефалопатія у вигляді помірного вестибуло-атактичного синдрому, цереброастенічного, цефалгічного синдромів, помірного нейронокогнітивного синдрому на фоні ГХ ІІ ст, атеросклерозу МАГ. Та зазначено, що пацієнт перебуває на диспансерному нагляді у невролога, сімейного лікаря. За останній рік регулярно звертався до сімейного лікаря за місцем мешкання з приводу виписки ліків за програмою «Доступні ліки», обстеженням і направленням до невролога. Останнє стаціонарне лікування у неврологічному відділені з 27 липня 2023 року по 08 серпня 2023року /а.с.116/.
Виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 23736 від 08 серпня 2023року містить діагноз ОСОБА_2 прогресуюча судинна лейкоенцефалопатія у вигляді помірного нейрокогнітивного синдрому (MMSE-18б) на фоні ГХ ІІ ст, атеросклерозу МАГ. Також зазначено, що стан при виписці з позитивною динамікою, покращилась пам`ять, загальний стан /а.с.115/.
В поданні опікунської ради адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради від 26 травня 2023року № 3/3-94 йдеться про те, що з метою забезпечення особистих і майнових прав та інтересів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі визнання останнього недієздатною особою, опікунська рада вважає за доцільне встановити над ним опіку та призначити опікуна в особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.61-62/. 

ОСОБА_1 станом на 15 квітня 2022року не перебував на обліку в лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога /копії медичної довідки Серія 12ЯЯТ № 571477 та копія сертифікату Серія 12ЯЯС № 325542 а.с.7/; також ОСОБА_1 не знаходився під диспансерним наглядом та за медичною допомогою за місцем мешкання за останній рік з часу укладення довідки, 18 квітня 2021року – не звертався /а.с.10/; та ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності, судимість погашена та відповідно до статті 89 КК України визнається таким, що не має судимості /а.с.64/.

Згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб № 3257  ОСОБА_1  проживав в квартирі  АДРЕСА_2 , сім`єю в складі ОСОБА_5  та ОСОБА_6  /а.с.8/. 
Та ОСОБА_1 позитивно характеризується по місцю проживання /характеристика ЖБК № 25 від 09 травня 2023року/.

Задовольняючи позові вимоги суд першої інстанції зробив висновок про те, що підтверджені обставини щодо психічного розладу  ОСОБА_2 , наявні правові підстави для визнання його недієздатним і для призначення опікуном   ОСОБА_1 .

       Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені.

Порушення своїх прав заявник апеляційної скарги пов`язував із тим, що визнання  ОСОБА_2 недієздатним і в призначенні його опікуном пасинка     ОСОБА_1   з яким він не підтримує родинні стосунки, судом не обґрунтована. У даній справі заявник  ОСОБА_2   стверджував про наявність обставин, які давали суду підстави для висновку про те, що останній має психічне захворювання, однак може сам турбуватися про себе, періодично проходить лікування і не потребує постійного стороннього догляду. Також посилався на наявність обставин які виключали та ставили під сумнів можливість     ОСОБА_1 бути опікуном, за фактичної відсутності з ним родинного зв`язку.

У відповідності до статті 30 Цивільного кодексу України - ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу /частина перша статті 298 ЦПК України/.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.  

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.
Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171. 

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза. 

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання особи недієздатною апеляційний суд виходить з того, що в ході розгляду справи в апеляційному порядку не встановлено жодних фактичних обставин справи, що підтверджувались би наданими сторонами доказами, які би вказували на незадовільний психічний стан особи на час вирішення цього питання та розгляду справи, відсутня медична документація та будь-яка інша інформація про незадовільний психічний стан особи після надання медичної допомоги, з 27 липня 2023року по 08 серпня 2023року, також відсутні правові підстави для обов`язкового призначення додаткової чи повторної експертизи у цій справі.

З конкретних обставин цієї справи не вбачається, що ОСОБА_2 позбавлений можливості реалізовувати свої майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

В результаті чого, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним. Належними та допустимими доказами не підтверджено наявності у ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

За змістом статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів, зокрема повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Як проголошує частина перша статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права чинне законодавство дозволяє призначати одного або кількох опікунів тільки недієздатній фізичній особі, яка не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. 
 
У даному випадку ніщо не вказує на те, що ОСОБА_2 не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки і потребує опіки. Визначальним у даній справі є саме питання дотримання прав ОСОБА_2 , який вважається таким, який не має хронічного, стійкого психічного розладу внаслідок якого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Також рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позові та апеляційній скарзі – без встановлення відповідних фактів про те, що психічний стан ОСОБА_2 потребує з`ясування чи останній за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Тож ключові аргументи, висунуті заявником про те, що суд не розглянув вимог та доводів апелянта є обґрунтовані, так як вони узгоджуються із положеннями наведених норм права і підтверджені належним чином в ході розгляду справи судом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та не прави льно застосував норм матеріального і процесуального права, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і призначення йому опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перевіривши доводи заяви та матеріали справи щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів керується статтею 133 ЦПК України яка до судових витрат відносить судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вирішуючи спір в частині вимог про обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу суд керується положеннями статті 59 Конституції України в якій закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина перша та друга статті 15 ЦПК України надає учасникам справи право користуватися правничою допомогою; відповідно до змісту статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат.  ОСОБА_2  реалізував своє право, скористався правничою допомогою та 12 вересня 2023року уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Захист» /а.с.106-108/.

Суд оцінив достовірність тверджень заявника апеляційної скарги  ОСОБА_2  на підставі Акту виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг № 23/1 від 12 вересня 2023року /а.с.110/, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно наданої платіжної інструкції /а.с.109/.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи /стаття 141 ЦПК України/.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З конкретних обставин цієї справи вбачається, що враховуючи об`єм наданих адвокатами послуг, співмірність, складність справи, виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу забезпечено справедливий баланс. 

Частиною другою статті 141 ЦПК України врегульовано, що витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, з огляду на що стягнення витрат на правничу допомогу слід покласти на  ОСОБА_1 .

Отже витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00грн підлягають задоволенню з огляду на положення статті 137 ЦПК України, оскільки наявним договором про надання правничої допомоги з доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена  ОСОБА_2 підтверджено понесення таких витрат останнім.

Разом з тим, із заявника  ОСОБА_1 , відповідно до положень статей 138-140 ЦПК України підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 понесені витрати на судовий збір в розмірі 744,30гривен.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023року скасувати.

       В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і призначення йому опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.
       
        Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 744,30гривен та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00гривен.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повне судове рішення складено 12 грудня 2023року.        

Судді: